ОКРЕМА ДУМКА
Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І., Антоненко Н. О., 
 
19 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 280/4/18
провадження № 61-403св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0857 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2466,81 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.
 
При цьому колегія суддів вказала, що:
«у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
У цій справі предметом спору є визнання за позивачем в порядку спадкування за правом представлення після смерті баби права власності на Ѕ частину домоволодіння, яке було предметом спадкового договору. 
За змістом частини першої статті 1302, статті 1305 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 237/4652/17 (провадження № 61-11364св19) зазначено, що спадковий договір має подвійну правову природу: він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором, змістом якого обумовлюються його істотні умови. Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін спадкового договору не поширюються відповідні правила про спадкування. Спадковий договір виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача.
Предметом спадкового договору від 24 січня 2008 року ОСОБА_3 визначив житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0857 га в АДРЕСА_1 , які після своєї смерті та смерті своєї дружини передав у власність двох своїх синів у рівних частках.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (один з набувачів за спадковим договором) помер. 
Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 були: мати ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і дружина ОСОБА_6 , які прийняли спадщину; дочка ОСОБА_2 відмовилася від спадщини після смерті батька на користь матері ОСОБА_6 . 
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті як такі, що не пов`язані з його особою нерозривно. Тому у зв`язку зі смертю набувача за спадковим договором до складу спадщини увійшли його права та обов`язки за цим договором, адже вони не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки спадковим договором від 24 січня 2008 року на набувачів не покладено обов`язків вчинення будь-яких дій майнового або немайнового характеру, проте визначено право отримати у власність майно після смерті відчужувача та його дружини, це право підлягає спадкуванню у визначеному законом порядку. 
Суди встановили, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, є його матір ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_6 , отже, вони є спадкоємцями прав ОСОБА_4 за спадковим договором.  
ОСОБА_6 не залучена до участі в справі як спадкоємець набувача за договором, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування після ОСОБА_5 слід відмовити через неналежний склад відповідачів у справі. З таких обставин оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог».
 
Не можемо погодитися із цією постановою колегії суддів з таких мотивів.
 
1. Суди встановили, що 24 січня 2008 року між ОСОБА_3 як відчужувачем та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 як набувачами укладений нотаріально посвідчений спадковий договір, за умовами якого відчужувач передає в рівних частках після своєї смерті та смерті ОСОБА_5 (дружини) у власність синам (набувачам) належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0857 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
1.1. У пункті 2 спадкового договору зазначено, що житловий будинок із надвірними будівлями належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого Коростишівською міською радою 25 червня 1979 року, зареєстрованого в КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» в реєстровій книзі № 14 за № 3121, а земельна ділянка - на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 791748, виданого Коростишівською міською радою 23 травня 2007 року за № 010721100303. 
 
1.2. Сторони цього договору домовилися, що право власності на вказані в договорі житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку переходить до набувачів майна в рівних частках у разі виконання ними умов цього договору й після смерті ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_5 (пункт 7 договору).
 
1.3. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер відчужувач за договором ОСОБА_3 . 
 
1.4. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивача, один з набувачів за договором. 
 
1.5. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , дружина відчужувача. 
 
1.6. Постановою приватного нотаріуса від 09 листопада 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_5 на житловий будинок та земельну ділянку у зв`язку з наявністю спірних питань стосовно чинності спадкового договору чи його частин та відсутністю в неї правовстановлюючих документів на майно.
 
1.7. У вказаній постанові зазначено, що згідно з матеріалами спадкової справи № 59/2016 року спадкоємцями за законом після ОСОБА_5 в рівних частках є її син ОСОБА_1 , який спадщину прийняв, та онука ОСОБА_2 , батько якої ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка звернулася із заявою про прийняття спадщини (спадкування за законом за правом представлення, частина перша стаття 1266 ЦК України). Факт прийняття спадщини вказаними спадкоємцями підтверджується відповідними заявами, які містяться в матеріалах спадкової справи.
 
2. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України)
 
2.1. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
 
2.2. Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
 
2.3. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
2.4. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) зазначено, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».
 
2.5. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) вказано, що «усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».
 
2.6. Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) (частина перша статті 212 ЦК України). 
 
2.7. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2019 року в справі № 496/1561/16-ц (провадження № 61-10850св19) зазначено, що «тлумачення частини першої та третьої статті 212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в самому тексті закону з метою характеристики сутності умови в правочині вжито термін «обставина», а не «подія», що дозволяє вважати, що законодавець не обмежує коло умов виключно подіями. Тому допустимим є вчинення умовних правочинів, в яких умовою є дія/дії та/або волевиявлення сторін правочину і третіх осіб. Це слідує також із загальноцивілістичного принципу свободи договору - якщо сторони бажають домовитися саме про таку умову в правочині, то немає жодних підстав їх в цьому обмежувати. Звісно, за винятком загальних обмежень свободи договору як такої. Для сторони, яка недобросовісно перешкоджає настанню обставини, передбачено правовий наслідок у вигляді настання обставини».
 
2.8. За спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача (частина перша статті 1302 ЦК України). 
 
2.9. Предметом спадкового договору може бути майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також майно, яке є особистою власністю будь-кого з подружжя. Спадковим договором може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором (стаття 1306 ЦК України).
 
2.10. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року у справі № 237/4652/17 (провадження № 61-11364св19) зазначено, що «спадковий договір має подвійну правову природу: він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором, змістом якого обумовлюються його істотні умови. Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування».
 
2.11. Аналіз норм глави 90 ЦК України свідчить, що: 
відчужувач не може розпорядитися майном, яке є предметом спадкового договору, на випадок смерті шляхом складання заповіту; складання заповіту буде мати наслідком його нікчемність (частина друга статті 1307 ЦК);
майно, яке є предметом спадкового договору, не входить до складу спадщини;
майно, яке є предметом спадкового договору, не може бути предметом заповідального відказу; 
на таке майно після смерті відчужувача не можуть претендувати особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині; 
на відміну від спадкоємця, який прийняв спадщину та відповідно до статті 1282 ЦК зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора, на набувача за спадковим договором такий обов`язок не покладається;
допускається укладення спадкового договору на користь третьої особи - така договірна конструкція з урахуванням вимог статті 636 ЦК може передбачати виконання розпоряджень відчужувача (наприклад, забезпечення довічного проживання);
законодавець не передбачив певних особливостей у разі вчинення спадкового договору із множинністю набувачів;
при множинності осіб на стороні набувача у разі смерті одного з них, але до настання відкладальної обставини, необхідної для набуття права власності за спадковим договором співнабувачами, не відбувається спадкування прав та обов`язків за спадковим договором співнабувача, який помер.
 
3. У справі, що переглядалася:
при задоволенні позовних вимог колегія суддів послалася на те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, є його матір ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_6 , отже, вони є спадкоємцями прав ОСОБА_4 за спадковим договором. ОСОБА_6 не залучена до участі в справі як спадкоємець набувача за договором, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування після ОСОБА_5 слід відмовити через неналежний склад відповідачів у справі;
будинок за адресою АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності, виданого Коростишівською міською радою 25 червня 1979 року;
24 січня 2008 року ОСОБА_3 уклав зі своїми синами ОСОБА_4 , ОСОБА_1 спадковий договір щодо вказаного майна, за умовами якого право власності на це майно переходить до набувачів у рівних частинах у разі виконання ними умов цього договору та після смерті ОСОБА_3 і його дружини ОСОБА_5  (пункт 7 договору);
тлумачення спадкового договору свідчить, що сторони обумовили настання юридичних наслідків - перехід права власності на майно до співнабувачів із відкладальною обставиною, що складається із двох юридичних фактів: а) смерть відчужувача ОСОБА_3 ; б) смерть дружини відчужувача ОСОБА_5 . При цьому для настання юридичних наслідків згідно умов спадкового договору (пункт 7) необхідна наявність обох цих фактів незалежно від черговості їх настання;
ІНФОРМАЦІЯ_3  помер відчужувач за договором ОСОБА_3 , тобто, настав лише один із юридичних фактів, з яким сторони спадкового договору обумовили настання юридичних наслідків;
ІНФОРМАЦІЯ_1  помер один з набувачів за спадковим договором ОСОБА_4 (батько позивача);
ІНФОРМАЦІЯ_2  померла ОСОБА_5 , дружина відчужувача, тобто, настав другий юридичний факт, з яким сторони спадкового договору обумовили настання юридичних наслідків;
у зв`язку із настанням 25 квітня 2016 року відкладальної обставини, то до ОСОБА_1 як набувача за спадковим договором від 24 січня 2008 року перейшло право власності на все спірне майно.
 
3.1. За таких обставин, відсутні підстави для визнання за ОСОБА_2 Ѕ частини спірного майна у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
3.2. Тому касаційну скаргу необхідно було задовольнити, оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з мотивів необґрунтованості позовних вимог.
 
Суддя                                                                                              В. І. Крат
 
Суддя                                                                                               Н. О. Антоненко