ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 лютого 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/6416/21
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/165/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів Онищенко О.І., Шарапової О.Л.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 17 вересня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 23 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості по аліментам, стягнення сплачених коштів, третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),

                           В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2     про    звільнення    від   сплати   аліментів,   звільнення   від заборгованості по аліментам, стягнення сплачених коштів. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що на підставі судового наказу Деснянського районного суду м.Чернігова у справі №750/11722/19 від 22.10.2019 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.10.2019 року, та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду від 13.11.2020 року, яке набрало законної сили 24.12.2020 року, у справі №750/566/20, було виключено відомості про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження №3 від 17.05.2017 року, складеного Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Враховуючи, що з позивача на користь відповідача продовжують нараховуватись аліменти на утримання дитини, батьком якої позивач не являється, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, стягнутих рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.10.219 року (справа №750/11722/19, провадження №2-н/750/1628/19); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 481 грн. 25 коп.; звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 13 077 грн. 56 коп., яка виникла станом на 01.05.2021 року. Також позивач ставив питання про стягнення на його користь із відповідача сплаченого ним судового збору у розмірі 908 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.09.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості по аліментам, стягнення сплачених коштів, задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м.Чернігова №750/11722/19 від 22.10.2019 року, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Судом звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, стягнутих відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м.Чернігова №750/11722/19 від 22.10.2019 року, з моменту її виникнення. У задоволенні решти вимог судом відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 908 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.09.2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким задовольнити дані позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 17.09.2021 року у оскаржуваній частині, а саме, в частині відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог позову щодо стягнення сплачених грошових коштів є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено із порушенням норм чинного законодавства, без повного з`ясування судом обставин справи та дослідження доказів по справі, при цьому, висновки суду у оскаржуваній частині не відповідають обставинами справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача на його користь 36 481 грн. 25 коп., та вказує на наявність передбачених статтею 1212 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. Доводи апеляційної скарги зазначають про помилкове застосування судом першої інстанції положень ч.1 статті 1215 ЦК України при відмові у задоволенні вказаної частини позовних вимог. Доводи апеляційної скарги стверджують, що сплата зазначених грошових сум відбувалась не добровільно, а в примусовому порядку, тому відсутня обставина добровільності, передбачена статтею 1215 ЦК України, на яку послався суд першої інстанції. Доводи апеляційної скарги вказують, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є біологічною дитиною позивача, і відповідач, завідомо знаючи про вказану обставину, та діючи з умисною метою заволодіння майном позивача без достатньої на те правової підстави, звернулась із заявою про видачу судового наказу про стягнення із позивача на її користь аліментів на утримання дитини. Апелянт стверджує про недобросовісність дій ОСОБА_2 , що виключає можливість застосування судом статті 1215 ЦК України. Доводи апеляційної скарги зазначають, що за даних обставин наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вже сплачених аліментів у розмірі 36 481 грн. 25 коп., в порядку статті 1212 ЦК України, як безпідставно набутих відповідачем грошових коштів.  

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Скрипко-Бічук І.С. просять залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін законне та обґрунтоване оскаржуване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.09.2021 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.09.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від заборгованості по аліментам, стягнення сплачених коштів, третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.88,98,99), учасники даної справи обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

За даних обставин, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 17.09.2021 року у оскаржуваній апелянтом ОСОБА_1 частині, а саме, в частині відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача 36 481 грн. 25 коп.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що на підставі судового наказу Деснянського районного суду м.Чернігова у справі №750/11722/19 від 22.10.2019 року (а.с.10), із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

04.11.2019 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Старостенко О.В. було відкрито виконавче провадження ВП №60482410 з примусового виконання судового наказу Деснянського районного суду м.Чернігова №750/11722/19, 2-н/750/1628/19 (а.с.11). 

Рішенням Деснянського районного суду від 13.11.2020 року у справі №750/566/20, яке набрало законної сили 24.12.2020 року (а.с.8-9), задоволено заяву ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження. Судом виключено відомості про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження №3 від 17.05.2017 року, складеного Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Згідно копії довідки про доходи №81 (а.с.14), виданої у травні 2020 року ТОВ ”Чернігівський ковальський завод’’, за період з листопада 2019 року  по  січень  2020  року  з   ОСОБА_1   утримано  аліментів у розмірі 4 433 грн. 44 коп. 

З копії довідки ТОВ ”Шляхо-будівельне управління №14” від 29.12.2020 року №783 (а.с.13), вбачається, що згідно виконавчого провадження № 60482410 від 03.07.2020 року з ОСОБА_1 з березня 2020 року по грудень 2020 року утримано аліментів в сумі 32 047 грн. 81 коп. та перераховано на користь ОСОБА_2 в повному обсязі.  

Відповідно до інформації ТОВ ”Шляхо-будівельне управління № 14” від 14.09.2021 року №510 (а.с.50), згідно виконавчого провадження № 60482410 від 03.07.2020 року з ОСОБА_1 у період з 01 січня 2021 року по серпень 2021 року утримано аліментів в сумі 33 230 грн. 08 коп. та перераховано на користь ОСОБА_2 в повному обсязі. 

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 17.09.2021 року у оскаржуваній частині, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вже сплачених аліментів в сумі 36 481 грн. 25 коп., суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення вимог заявленого позову у вказаній частині.  

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2021 року обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 17.12.2021 року у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача на його користь 36 481 грн. 25 коп., та вказує на наявність передбачених статтею 1212 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. Доводи апеляційної скарги зазначають про помилкове застосування судом першої інстанції положень ч.1 статті 1215 ЦК України при відмові у задоволенні вказаної частини позовних вимог. Доводи апеляційної скарги стверджують, що сплата зазначених грошових сум відбувалась не добровільно, а в примусовому порядку, тому відсутня обставина добровільності, передбачена статтею 1215 ЦК України, на яку послався суд першої інстанції. Доводи апеляційної скарги вказують, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є біологічною дитиною позивача, і відповідач, завідомо знаючи про вказану обставину, та діючи з умисною метою заволодіння майном позивача без достатньої на те правової підстави, звернулась із заявою про видачу судового наказу про стягнення із позивача на її користь аліментів на утримання дитини. Апелянт стверджує про недобросовісність дій ОСОБА_2 , що виключає можливість застосування судом статті 1215 ЦК України. Доводи апеляційної скарги зазначають, що за даних обставин наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вже сплачених аліментів у розмірі 36 481 грн. 25 коп., в порядку статті 1212 ЦК України, як безпідставно набутих відповідачем грошових коштів.  
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 17.09.2021 року у оскаржуваній частині, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Судом першої інстанції прийнято до уваги, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. 

При розгляді вимог заявленого позову у вказаній частині судом першої інстанції до уваги прийнято приписи статті 1215 ЦК України, яка регламентує безпідставно набуте майно, що не підлягає поверненню.   

Відповідно до ч.1 статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції при розгляді вимог заявленого позову у вказаній частині обґрунтовано прийнято до уваги висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц, провадження №14-445цс18. 

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції при вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині положень ч.1 статті 1215 ЦК України, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 17.09.2021 року у оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

Відповідно до ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що підставою для сплати ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є судовий наказ Деснянського районного суду м.Чернігова №750/11722/19 від 22.10.2019 року, який є чинним (а.с.10). При видачі даного судового наказу, судом було роз`яснено, що відповідно до частин сьомої та восьмої статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
При  цьому, судом першої інстанції зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази про порушення ОСОБА_1 питання щодо припинення стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , та перегляд судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова №750/11722/19 від 22.10.2019 року за нововиявленими обставинами, в ході якого могло бути вирішено питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову у оскаржуваній частині, суд першої інстанції також зазначив, що доказів на підтвердження недобросовісності відповідача щодо отримання аліментів на дитину ОСОБА_3 , позивачем суду не надано.
При цьому, необхідно зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку рішення суду першої інстанції від 17.09.2021 року.   
На підставі встановлених фактичних обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову в частині стягнення на його користь із ОСОБА_2 вже сплачених аліментів у розмірі 36 481 грн. 25 коп., задоволенню не підлягають. 

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 17.09.2021 року у оскаржуваній апелянтом частині, ухваленого у вказаній частині на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом. 

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.09.2021 року у оскаржуваній частині - необхідно залишити без змін.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.09.2021 року апеляційним судом не переглядається в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,                         
                                  
                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 вересня 2021 року у оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 11.02.2022 року.      

Головуючий:                                                  Судді: