ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/15404/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу про  забезпечення позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 р. (суддя Конєва С.О.) в справі № 160/15404/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК КС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК КС» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування розпорядження № 178-о від 30.06.2021 р. про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 04640314201900548. 
Одночасно з поданням позову  позивачем до суду першої інстанції подана заява про забезпечення позову шляхом  зупинення дії розпорядження № 178-о від 30.06.2021 р. про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 04640314201900548 до набрання рішенням в цій справі законної сили.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 р.  заява про забезпечення позову задоволена, зупинено дію розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №178-о від 30.06.2021р. до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі №160/15404/21.
          В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, відмовити у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Апелянт вважає неправильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову, адже зупинивши дію ліцензії, суд першої інстанції фактично  продовжив дію ліцензії, що надало позивачу можливість здійснювати господарську діяльність та є дискримінаційним по відношенню до інших суб`єктів господарювання. Позивачем не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його права, свободам та інтересам,  а також, що захист таких прав, свобод чи інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення  необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Приймаючи рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що  з моменту одержання розпорядження про анулювання ліцензії, остання вважається недійсною, а тому фактично під час розгляду адміністративної справи, оскаржуване розпорядження набирає чинності та створює правові наслідки у вигляді анулювання ліцензії. Анулювання ліцензії має наслідком  припинення функціонування та демонтаж автозаправних станцій, якими користується позивач в рамках господарської діяльності;  укладення договорів на демонтаж, транспортування та зберігання тимчасових споруд, бензинових, дизельних, газових автозаправних станцій і матеріалів;  втручання в господарську діяльність позивача до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження в судовому порядку, що призведе до істотного порушення прав позивача, якого фактично буде позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність на зазначеному у позовній заяві об`єкті до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження в судовому порядку.
Суд першої інстанції вказав, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Відповідно, дійшов висновку,  що позивачем доведено існування реальної загрози завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у даній справі та того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, тому  зупинив дію розпорядження відповідача №178-о від 30.06.2021р. до набрання законної сили рішенням суду у цій адміністративній справі.
          Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що предметом позову в цій справі є правомірність розпорядження ГУ ДПС у Дніпропетровській  області від 30.06.2021 р. № 178-о  про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 04640314201900548, що видана ТОВ «ТК КС».
Відповідно до статті 150 КАС України  суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Видами забезпечення позову за приписами частини першої статті 151 КАС України є: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Частиною третьою статті 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5).
За приписами частини шостої статті 151 КАС України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
За своєю суттю  інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати,  в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.
Суд приходить до висновку,  що забезпечення позову у спосіб, обраний судом першої інстанції, а саме зупинення дії розпорядження № 178-о від 30.06.2021 р. про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 04640314201900548,  не узгоджується з метою вжиття заходів забезпечення позову та може бути розцінено як фактичне вирішення позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову.
Суд вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся  до суду, не містить належного обґрунтування та не ґрунтується на будь-яких доказах.
Фактично приведений висновок суду першої інстанції ґрунтується виключно на тому, що анулювання ліцензії має наслідком припинення функціонування та демонтаж автозаправних станцій, якими користується позивач в рамках господарської діяльності;  укладення договорів на демонтаж, транспортування та зберігання тимчасових споруд, бензинових, дизельних, газових автозаправних станцій і матеріалів; втручання в господарську діяльність позивача до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження в судовому порядку, чим, на думку суду першої інстанції, будуть істотно порушені права позивача, якого, фактично, буде позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність на зазначеному у позовній заяві об`єкті до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження в судовому порядку.
Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що в контексті спірних правовідносин  анулювання ліцензії на право роздрібної  торгівлі пальним, виданої на конкретне визначене місце торгівлі, потягне за собою тільки неможливість здійснювати роздрібну торгівлю пальним в цьому конкретно визначено місці, проте жодним чином не потягне за собою демонтаж автозаправних станцій, якими користується позивач в рамках господарської діяльності,  укладення договорів на демонтаж, транспортування та зберігання тимчасових споруд, бензинових, дизельних, газових автозаправних станцій і матеріалів, як вважає суд першої інстанції.
Тобто, анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на конкретне місце торгівлі й має на меті зупинення діяльності позивача з роздрібної торгівлі пальним в цьому місці, а в разі задоволення позовних вимог та скасування  оскарженого розпорядження ніяких додаткових дій ні відповідач, ні позивач не повинні вчиняти, що свідчить  про відсутність підстав стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову  може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду,  стане неможливим.
          Суд зазначає, що судом першої інстанції не наведено переконливих підстав та доказів в обґрунтування висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
Крім того, суд зазначає,  що забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач та який застосовано судом першої інстанції, а саме зупинення дії розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, яке й власно є предметом оскарження, може бути розцінено як фактичне вирішення позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову. При цьому застосування такого способу захисту забезпечення позову фактично продовжить  дію спірних правовідносин на час дії забезпечення позову.
Зважаючи на те,  що заявником не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, наявності фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення заяви.
З урахуванням викладеного суд  дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи, є недоведеними обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,  311,  315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу про  забезпечення позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 р. в справі № 160/15404/21  задовольнити.
Ухвалу про забезпечення позову  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 р. в справі № 160/15404/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК КС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження  скасувати.
Постановити  нову ухвалу в справі № 160/15404/21.
В задоволенні  заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК КС» про забезпечення позову до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження  відмовити.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 31.01.2022 р.  та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 31.01.2022 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко