Справа № 126/1551/21 
Провадження № 33/801/170/2022
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., розглянув апеляційну скаргу адвоката Ткача Ю. А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.
19 січня 2022 року адвокат Ткач Ю. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив поновити строк на апеляційне оскарження і скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, а не з дня отримання її копії особою, яка має намір її оскаржити.
Як слідує з матеріалів справи оскаржувану постанову винесено судом першої інстанції 28 грудня 2021 року, тому строк на її апеляційне оскарження закінчився 06 січня 2022 року.
Апеляційну скаргу заявник подав 20 січня 2021 року, про що свідчить реєстраційний штамп суду (а. с. 49). Тобто після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження заявник указає на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення йому копії постанови.
Разом з тим, у матеріалах справи міститься пропозиція особисто підписана ОСОБА_1 від 28 грудня 2021 року, у якій йому запропоновано протягом 15 діб з дня винесення постанови добровільно сплатити штраф.
       З викладеного слідує, що заявник знав про накладення на нього адміністративного стягнення.
Таким чином, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду є неповажними.
Законом передбачено, що пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновлюється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, в якому повинні бути викладені обставини, що слугували б поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Устименко проти України»).
Ураховуючи наведене, беручи до уваги, що з дня прийняття постанови суду першої інстанції минув тривалий строк, зважаючи на причини, якими заявник обґрунтовує поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що у поданому клопотанні заявником не наведено жодної об`єктивної обставини, яка б перешкоджала ОСОБА_1 реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений для цього строк, а вказані в обґрунтування клопотання доводи, не належать до поважних причин пропуску процесуального строку.
Оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, та не навів поважних причин пропуску цього строку, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання адвоката Ткача Ю. А. в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року відмовити.
Апеляційну скаргу адвоката Ткача Ю. А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2021 року повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                С. К. Медвецький