ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 січня 2022 року           справа №200/12089/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Держпраці у Донецькій області  на рішення  Донецького  окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі  №200/12089/20-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І.) за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Східного міжергіонального управління Державної служби України з питань праці про скасування наказу про переведення на іншу посаду, поновлення на посаді, - 

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
- скасувати наказ від 04 грудня 2020 року № 436-к про переведення з 04 грудня 2020 року на посаду головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці;
-поновити позивача на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області.
В обгрунтування позову зазначила, що на виконання рішення суду у справі № 200/1178/20-а наказом від 29 жовтня 2020 року позивачку поновлено на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області. 
Після ознайомлення з цим наказом, позивачці було вручено повідомлення про ліквідацію посади начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області з 01 січня 2020 року у зв`язку з введенням в дію з 01 січня 2020 року штатного розпису на 2020 рік та запропоновано продовжити проходження державної служби з 04 грудня 2020 року на посаді головного державного інспектора відділу контролю північно-східного  напрямку з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області. 
Позивачка вважає, що правових підстав для повідомлення про скорочення вказаної посади через 10 місяців поспіль Законом України «Про державну службу» не передбачено. Однак, не зважаючи на наведене, наказом від 04 грудня 2020 року її переведено на посаду головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці та визнано вважати такою, що погодилась на продовження державної служби на вказаній посаді.
Наказ є протиправним, оскільки, її не було письмово повідомлено про зміну істотних умов праці за посадою відповідно до ч.3 ст. 43 Закону України «Про державну службу» і відповідно до неї не можуть бути застосовані норми абзаців 2 та 3 ч. 4 ст. 43 Закону.
Також,  до спірних правовідносин не може застосовуватись стаття 43 Закону, оскільки посада начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці скорочена з 01 січня 2020 року, що виключає будь-які зміни за цією посадою у зв`язку з цією подією. 
Рішенням Донецького  окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 04 грудня 2020 року № 436-к «Про переведення ОСОБА_1 »
Поновлено позивача на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила змінити рішення , прийняти постанову, якою зобов`язати відповідача виплатити  на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обґрунтування апеляційної скарги  позивача.
З 13.01.2021 року Головне управління Держпраці у Донецькій області втратило повноваження державного органу, який здійснює повноваження та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, тому не може виконувати обов`язки сторони у справі.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що з 13.10.2020 року має місце вимушений прогул позивача через відсутність можливості здійснювати повноваження за посадою начальника відділу контролю. Східного напрямку управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, оскільки посада скорочена з 01.01.2020 року, а в подальшому змін в структурі та штаті ГУ не відбувалось в зв`язку зі станом припинення з 29.09.2020 року.
Таким чином, суд повинен був стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач – ГУ Держпраці у Донецькій області  звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати  рішення , прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги  відповідача.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що фактично відбулася зміна істотних умов праці, тому дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини регулюються лише ст.41 Закону №889.
Судом першої інстанції також не враховано  роз`яснення НАУ з питань державної служби від 14.02.2018 року №48-р/з.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Наказом № 423-5 від 01.11.2019 р. введено в дію штатний розпис Головного управління Держпраці у Донецькій області на 2020 р. 
Відповідно до даного наказу введено в дію з 01.01.2020 р. штатний розпис на 2020 р. Головного управління Держпраці у Донецькій області. Ліквідовано у складі управління з питань праці: відділ контролю південного напрямку - штатною чисельністю 15 одиниць (начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний державний інспектор - 13 одиниць), відділ контролю північного напрямку - штатною чисельністю 16 одиниць (начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний державний інспектор - 13 одиниць, старший інспектор - 1 одиниця), відділ контролю західного напрямку - штатною чисельністю 15 одиниць (начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний державний інспектор - 13 одиниць), відділ контролю східного напрямку - штатною чисельністю 15 одиниць (начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний державний інспектор - 13 одиниць). Утворено у складі управління з питань праці: відділ контролю південно-західного напрямку - штатною чисельність 28 одиниць (заступник начальника управління - начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний державний інспектор - 25 одиниць, старший інспектор - 1 одиниця); відділ контролю північно-східного напрямку - штатною чисельність 28 одиниць (заступник начальника управління - начальник відділу - 1 одиниця, заступник начальника відділу - 1 одиниця, головний державний інспектор - 25 одиниць, старший інспектор - 1 одиниця); сектор аналітичного забезпечення та контролю діяльності управління з питань праці - штатною чисельністю 5 одиниць, головний спеціаліст - 2 одиниці, старший інспектор - 2 одиниці, водій автотранспортних заходів - 1 одиниця, прибиральник службових приміщень - 1 одиниця.
Наказом № 516-к від 24.12.2019 р. ОСОБА_1 , начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці з 01 січня 2020 р. було переведено на посаду головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з посадовим окладом відповідно до штатного розгляду, зі збереженням раніше встановлених надбавок.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №200/1178/20-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року та постановою Верхового Суду від 23 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ № 516-к від 24.12.2019 року Головного управління Держпраці у Донецькій області про переведення ОСОБА_1 з посади начальника відділу контролю східного напряму управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області з 01.01.2020 року на посаду головного державного інспектора відділу контролю північно - східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області з 01.01.2020 р.
Стягнуто з Головного управління Держпраці у Донецькій області  на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2020 року по 12 жовтня 2020 року в сумі 254258,29 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення, наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 29 жовтня 2020 року № 386-к скасовано наказ від 24.12.2019 №516-к «Про переведення ОСОБА_1 », поновлено позивача на посаді начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області з 01 січня 2020 року, призначено виплатити позивачу середню заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 28 553,28 грн.
04 листопада 2020 року позивачці  вручено повідомлення про ліквідацію посади та запропоновано продовжити проходження державної служби. 
У повідомленні зазначено, що у зв`язку з введенням в дію з 01 січня 2020 року штатного розпису на 2020 рік Головного управління Держпраці у Донецькій області посаду начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці з 01 січня 2020 року було ліквідовано, у зв`язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» запропоновано продовжити проходження державної служби з 04 грудня 2020 року на посаді головного державного інспектору відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці.
У повідомленні також роз`яснено про можливість подання заяви про звільнення у разі незгоди на продовження державної служби або заяви про переведення на іншу запропоновану посаду не пізніше як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням. Якщо такі заяви не надійшли, державний службовець вважається таким, що погодився на проходження державної служби.
У вказаному повідомленні позивачкою зазначено, що не відбувається зміни істотних умов державної служби на займаній нею посаді відповідно до ст. 43 Закону України «Про державну службу», що викладено у рішенні суду №200/1178/20-а та про те, що така пропозиція є протиправною.
Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 04 грудня 2020 року № 436-к  визначено вважати ОСОБА_1 такою, що погодилась на продовження проходження державної служби на посаді головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці, переведено позивача на посаду головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, зі збереженням раніше присвоєного 6 рангу державного службовця та встановлених надбавок за ранг державного службовця та за вислугу років.
Спірним у цій справі є правомірність наказу від 04 грудня 2020 року №436-к.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що  позивача переведено на нижчу посаду, без її згоди, що є протиправним.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої  статті 1 Закону № 889-VIII  державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з пунктами 4, 6 статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону;
рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.
Статтею 5 Закону № 889-VIII визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
У свою чергу загальний порядок та підстави проходженням та припиненням державної служби передбачені нормами КЗпП України.
Статтею 41 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:
1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;
2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.
Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.
Не допускається переведення в іншу місцевість державного службовця - вагітної жінки або особи, яка є єдиним опікуном дитини віком до 14 років, а також державного службовця, який у встановленому законодавством порядку визнаний особою з інвалідністю. Не допускається таке переведення також у разі виникнення у державного службовця особливо важливих особистих або сімейних обставин.
У разі переведення державного службовця на іншу посаду йому виплачується заробітна плата, що відповідає посаді, на яку його переведено.
Суб`єкт призначення з урахуванням професійної підготовки та професійних компетентностей може прийняти рішення про одночасне переведення не менше двох державних службовців між посадами, які вони займають. Переведення здійснюється лише на рівнозначні посади та за згодою державних службовців.
Переведення не зупиняє перебіг п`ятирічного строку призначення на посаду державної служби категорії "А", визначеного пунктом 1 частини другої статті 34 цього Закону.
Переведення не повинно бути прихованим покаранням.
Відповідно до статті 43 Закону № 889-VIII зміною істотних умов державної служби вважається зміна:
1) належності посади державної служби до певної категорії посад;
2) основних посадових обов`язків;
3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;
4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;
5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
Отже, аналіз наведених норм свівдчить, що статтею 41 Закону № 889-VIII врегульовано питання переведення державного службовця за його згодою на рівнозначну або нижчу вакантну посаду без обов`язкового проведення конкурсу, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті). 
Натомість, статтею 43 Закону № 889-VIII передбачено алгоритм дій керівника державної служби і державного службовця у випадку зміни істотних умов державної служби, який передбачає право державного службовця на подання заяви про звільнення або переведення. У разі ж відсутності таких заяв, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження державної служби. У разі відмови від переведення державного службовця на підставі вказаної статті, такий підлягає звільненню на підставі пункту 6 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII.
Таким чином, вказані норми є різними за своєю правовою природою.
Як вбачається зі спірного наказу, в межах спірних правовідносин до позивачки застосовувався порядок переведення на іншу посаду на підставі саме статті 43 Закону № 889-VIII, тобто у зв`язку із зміною істотних умов державної служби.
Так,  матеріалами справи підтверджено, що керуючись пунктом 3 частини першої та частини четвертої статті 43 Закону № 889-VIII, позивачку повідомлено про ліквідацію посади начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці та запропоновано посаду головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці.
У вказаному повідомленні позивачка зазначила, що дана пропозиція є протиправною та зміна істотних умов державної служби не відбувається, що встановлено рішенням суду у справі №200/1178/20-а.
Суд зауважує, що відповідно до статті 43 Закону №889-VIII під зміною істотних умов служби треба розуміти зміну: належності посади державної служби до певної категорії посад; основних посадових обов`язків; умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
Таким чином, зміна істотних умов служби передбачає зміну умов проходження служби на конкретній посаді державної служби та нерозривно з нею пов`язана. Державний службовець, який погодився на зміну істотних умов державної служби продовжує проходження державної служби на тій самій посаді, проте з відповідними змінами.
Аналіз положень абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону № 889-VIII свідчить, що в разі зміни істотних умов служби переведення державного службовця на іншу посаду не відбувається. Переведення може мати місце у випадку, коли державний службовець не бажає продовжувати службу на відповідній посаді після змін істотних умов і погоджується на пропозицію суб`єкта призначення обійняти іншу посаду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 813/1229/17.
Разом з тим, позивачці запропоновано продовжити проходження державної служби на іншій посаді у зв`язку з ліквідацією посади, що вона обіймає.
Крім того, рішенням суду у справі №200/1172/20-а, яке набрало законної сили встановлено, що в Головному управлінні Держпраці в Донецькій області не відбулись зміни істотних умов державної служби відповідно до наказу про введення в дію штатного розпису Головного управління Держпраці у Донецькій області на 2020 р., а відбулись зміни штатного розпису без скорочення чисельності державних службовців.
Відповідно до частини четвертої  статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки в межах спірних правовідносин не відбулася зміна істотних умов державної служби, тому правовідносини, які виникли у зв`язку із винесенням спірного наказу регулюються нормами саме статті 41 Закону № 889-VIII, а не статті 43 цього ж Закону.
Як вже зазначалось раніше, статтею 41 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.
Рівнозначна посада є посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів ( ч. 1 ст. 2 Закону № 889).
Відповідно до частини першої статті  6 Закону №889 посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що встановлюються такі категорії посад державної служби, зокрема, категорія "Б" - посади: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів; категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".
Позивачка обіймала посаду начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці. Дана посада була віднесена до посади державної служби категорії «Б» та позивач мала 6 ранг державної служи.
Позивачці було запропоновано перейти посаду головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці, яка віднесена до посад державної служби категорії «В» та є нижчою посадою.
При цьому позивачці не було запропоновано переведення на іншу рівнозначну посаду.    
Як зазначили відповідачі, новим штатним розписом на 2020 рік передбачено наявність 5 посади категорії «Б»: двох заступників начальника управління з питань праці, а саме заступник начальника управління - начальник відділу контролю південно-західного напрямку та заступник начальника управління - начальник відділу контролю північно-східного напрямку, двох заступників начальників відділу, 1 завідчувач сектору. Керівником Головного управління Держпраці у Донецькій області було прийнято рішення про проведення конкурсу на посади категорії «Б» у зв`язку з чим, посади вказаної категорії позивачці, як і іншим працівникам, не пропонувались.
Як свідчать матеріали справи, наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 02 січня 2020 року № оголошено конкурс на зайняття посад державної служби категорії «Б».
Відповідно до листа від 04 лютого 2020 року № 10-46/677/20 «Про результати конкурсу» визначено переможців конкурсу: Федорова Олена Валеріївна (заступник начальника управління - начальник відділу контролю південно-західного напрямку управління з питань праці), Гуменюк Валентина Іванівна (заступник начальника відділу контролю південно-західного напрямку управління з питань праці), Звягільський Михайло Якович (заступник начальника управління - начальник відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці), Костіцин Станіслав Володимирович ( заступник начальника відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці), Максименко Руслан Володимирович (заступник начальника відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці), Кудлаєнко Вероніка Геннадіївна (завідувач сектору аналітичного забезпечення та контролю діяльності управління з праці), Кулініч Олена Іванівна (заступник начальника відділу  бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення).
Разом з тим, як вбачається з листа Головного управління Держпраці у Донецькій області від 05 серпня 2021 року № 20/365-ЛК/20/21 згідно наказу Головного управління Держапраці у Донецькій області від 29 жовтня 2020 року № 383-к припинено трудовий договір з ОСОБА_2 заступником начальника відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці. Інші вакансії категорії «Б» протягом 2020 року в управлінні з питань праці Головного управління Держпраці в Донецькій області не відкривались.
Таким чином, 04 листопада 2020 року в Головному управлінні Держпраці в Донецькій області була наявна вакантна посада категорії «Б», переведення на яку не пропонувалось позивачці.
Також переведення позивачки на нижчу посаду відбулось без її згоди, що суперечить положень статті 41 Закону № 889.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірним наказом позивачку переведено на нижчу посаду, без її згоди у зв`язку з чим наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 762 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Держпраці у Донецькій області та Головне управління Держпраці у Луганській області та утворено Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що є їх правонаступником. Отже, в даному випадку має місце не ліквідація юридичної особи, а реорганізація, що передбачає продовження державної служби у Міжрегіональному управлінні.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.  
При цьому  закон  не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті  235, статті  240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого  законом  порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.       
Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.  
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018р. по справі №П/9901/101/18 (провадження № 11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі № 826/12916/15, від 06.03.2019р. по справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019р. по справі № 826/751/16, від 27.06.2019р. по справі № 826/5732/16, від 26.07.2019р. по справі №826/8797/15, від 09.10.2019р. по справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019р. по справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019р. по справі № 816/584/17, від 15.04.2020р. по справі № 826/5596/17, від 19.05.2020р. по справі №9901/226/19.
Оскільки законом не передбачено іншого способу захисту ні зазначений в ч. 1 ст. 235 КЗпП України та враховуючи, що переведення відбулось з порушенням установленого законом порядку, суд повинен поновити працівника на попередній роботі, а саме на посаді  начальника відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області з 04 грудня 2020 року.
Крім того, згідно відомостей Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області не припинена.
Викладене спростовує доводи позивача, що з 13.01.2021 року Головне управління Держпраці у Донецькій області втратило повноваження державного органу, який здійснює повноваження та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, тому не може виконувати обов`язки сторони у справі.
Є безпідставними доводи позивача, що суд першої інстанції, повинен був стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до положень статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
На підставі частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Як свідчать матеріали справи, позивачкою не заявлялись вимоги щодо виплати середнього заробітку в своїй позовній заяві, а також при розгляді справи в суді першої інстанції, тому суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг правильно встановлені обставини справи, судове рішення  є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для їх задоволення  та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Держпраці у Донецькій області  на рішення  Донецького  окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі  №200/12089/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького  окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року у справі  №200/12089/20-а – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття 24 січня 2022 року  та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                 І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                                    І.В. Геращенко