22-ц/804/132/22 
                                                                                266/4269/17 

Єдиний унікальний номер 266/4269/17
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/132/22

ПОСТАНОВА
І м е н е м   У к р а ї н и

09 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                   головуючого Биліни Т.І.
                   суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.,
                   за участю секретаря Вороніної М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2021 року у складі суду Курбанової Н.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича про відкриття виконавчого провадження, визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, арешт майна боржника та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа Акціонерне товариство «Українська залізниця», -
в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст заяви
19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича про відкриття виконавчого провадження, визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, арешт майна боржника та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа Акціонерне товариство «Українська залізниця». 
В мотивування заявлених вимог посилався на те, що 10.07.2020 року Приморським районним судом м.Маріуполя задоволена заява АТ “Укрза¬лізниця” про визнання таким, що не підлягає виконанню виконав¬чий лист від 16.04.2018, виданий у справі про стягнення з АТ “Укрзалізниця” на його користь середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рі-шення суду про поновлення на роботі в межах стягнення за 1 місяць в сумі 71054,94 грн. 
На виконання вказаної ухвали Приморського районного суду, 03.03.2021 року ви¬дано виконавчий лист. 
13.04.2021 року за заявою адвокатів Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. від 02.04.2021р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. відкрито виконавче провадження(надалі ВП) №65110267, в якій зазначено про стягнення з нього суми основної винагороди приватного виконавця в розмірі  7 104,59 грн. 
Крім вказаного 13.04.2021 року, приватним виконавцем була винесена постанова про об`єднання названого ВП з іншим ВП №65110757, про стягнення з нього 70110,91 грн. відкритого  за виконавчим листом, виданим Печерським райсудом Києва, згідно постанови Київського апеляційного суду від 12.01.2021р., за аналогічною заявою АТ “Укрзалізниця” у справі про поновлення його на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справі №757/64183/16-ц. (негайне стягнення середнього заробітку за 1 місяць). Зведеному ВП виконавцем присвоєний №65144074.Загальна сума стягнення за зведеним ВП стала дорівнювати 155 872,53грн.
13.04.2021 року, приватний виконавець наклав арешт на все його нерухоме і рухоме майно, зокрема квартиру, автомобіль, грошові кошти на рахунках, що були і будуть відкриті у банках. 
До заяви від 02.04.2021 року про примусове виконання ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.07.2020 р., поданої адвокатами Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. приватному виконавцю Григорчуку П.В., додані довіреності видані адвокатам, які діють на підставі свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю із зазначенням реквізитів цих свідоцтв. 
Проте не додані документи на підтвердження повноважень адвокатів, передбачені законодавством, а саме ордери та витяги з договорів про надання правової допомоги, укладені між адвокатами та АТ «Укрзалізниця», засвідчені представниками сторін цих договорів, як того вимагає ст. 16 Закону «Про виконавче провадження». Зазначений факт підтверджується переліком додатків до заяви та описом вкладення цінного листа. 
Також, до заяви адвокатів про примусове виконання рішення суду від 02.04.2021 додані копії довіреностей АТ “Укрзалізниця”, а не оригінали. Відповідність цих копій оригіналам засвідчена самими адвокатами Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. Проте, відповідно до ст. 20 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність”, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів. 
Отже, адвокати Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. мають право посвідчувати копії документів лише під час здійснення ними адвокатської діяльності у справах які вони ведуть, якщо законом не установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів. За відсутності ордеру та засвідченого сторонами договору про надання правової допомоги, приватний виконавець не мав права приймати заяву адвокатів Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. від 02.04.2021 про примусове виконання виданого АТ “Укрзалізниця” Приморським районним судом м. Маріуполя виконавчого листа від 03.03.2021 у справі №266/4269/17.
Отже, за відсутності належного підтвердження адвокатами своїх повноважень, як представників АТ “Укрзалізниця”, приватний виконавець незаконно відкрив виконавче провадження за заявою цих адвокатів. 
Крім того, приватний виконавець виніс постанову про стягнення з нього витрат виконавчого провадження, які не можуть стягуватися з позивача у трудово¬му спорі, тобто з нього і мають авансуватись роботодавцем - АТ «Укрзалізниця», або здійснюватися за рахунок приватного виконавця. У жодному з документів приватного виконавця Григорчука П.В. не зазначено про на¬явність у нього договору страхування, відповідні реквізити договору, розмір страхової суми. В рамках виконавчого провадження №65110267, приватний виконавець наклав арешт на його нерухоме і рухоме майно вартість якого значно перевищує суму навіть зведеного виконавчого провадження. 
У той час, як згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України “Про виконавче провадження”, арешт на майно накладається у розмірі суми стяг¬нення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця. Вказана сума становить у зведеному виконавчому провадженні - 155 872,53 грн. У той час, як вартість лише нерухомого майна, на яке викона¬вець наклав арешт складає 1 170 781,42 грн.
Автомобіль, на який виконавець наклав арешт - йому не належить з 2018 року. Крім того, приватний виконавець в постановах про арешт його майна та коштів зазна¬чає номер виконавчого провадження №65110267, відкритого ним у виконання ухвали Приморського районного суду м.Маріуполя від 10.07.2020, проте вказує суму стягнення, включаючи вина-городу виконавця та відшкодування йому ним витрат виконавчого провадження по двох провадженнях. У той час, як зведеному виконавчому провадженню, згідно з постановою ви-конавця від 13.04.2021, він надав інший номер - 65144074.
Просив суд скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 13.04.2021 року у ВП №65110267: про відкриття виконавчого провадження; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, винесені виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа у зведеному виконавчому провадженні, виданого Приморським районним судом м. Маріуполь 03.03.2021р. у справі №266/4269/17 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Зобов`язати приватного виконавця повернути виконавчий лист стягувачу - АТ «Укрзалізниця» без виконання, скасувати застосовані виконавцем арешти та заборони, інші вжиті виконавцем заходи щодо ОСОБА_1 та його майна, грошових коштів, рахунків у банках тощо щодо виконання рішення суду
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 13.04.2021р. ВП №65110267, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в частині накладення арешту на рухоме майно - автомобіль «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 .
В задоволенні інших вимог скарги - відмовлено.
Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець діяв правомірно при винесенні постанови про накладення арешту на майно, встановив, що транспортний засіб «Chevrolet Evanda» було відчужено, про що виконавцю не було відомо, а тому з метою захисту порушених прав і інтересів нового володільця транспортного засобу скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 13.04.2021р. ВП № 65110267, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в частині накладення арешту на рухоме майно - автомобіль «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відмовляючи в задоволенні інших вимог скарги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи скаржника про порушення приватним виконавцем вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження, а згідно наявних у справі доказів приватним виконавцем вчинялися усі необхідні дії, спрямовані на належне виконання рішення по справі, тому виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження»
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даною ухвалою суду ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати в частині відмовлених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно визнав такими, що існують повноваження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на пред`явлення до примусового виконання в інтересах АТ «Укрзалізниця» виконавчого листа від 03.03.2021 року, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя у справі №266/4269/17. Такий висновок суду є помилковим.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказує, що повноваження представників Пішковцій О.В. та ОСОБА_3 підтверджуються довіреностями №28/6-55/06-21 та 28/6-44/218-20, однак, зазначені довіреності видані адвокатам, тобто особам, які здійснюють адвокатську діяльність у порядку, встановленому ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Суд не звернув увагу на те, що у виконавчому провадженні повноваження представників і адвокатів, як представників, підтверджуються різними документами. 
Запис в довіреностях адвокатів Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. про їх повноваження представляти інтереси АТ «Укрзалізниця» перед органами і особами, які здійснюють примусове виконання рішень не породжує юридично значимих наслідків. 
Крім того, зазначені довіреності адвокатів не містять чітко визначених юридичний дій, які належить виконати цим адвокатом у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_1 .
Приватний виконавець, отримавши заяву про примусове виконання ухвали суду з довіреністю, виданою стягувачем адвокатам, мав вимагати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ордер адвоката і договір про надання правової допомоги, чого не зробив. 
Отже, за відсутності належного підтвердження адвокатами своїх повноважень, як представників АТ «Укрзалізниця», приватний виконавець незаконно відкрив виконавче провадження за заявою цих адвокатів, з грубим порушенням діючого законодавства, а відповідно всі постанови, які були ним ухвалені у виконавчому провадженні мають бути скасовані, а заява про примусове виконання ухвали суду має бути повернута заявникам. 
Суд першої інстанції, взагалі залишив поза увагою доводи скарги щодо безпідставності стягнення приватним виконавцем з нього розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. Жодним чином не обґрунтував причини відмови у задоволенні вимоги про скасування постанови приватного виконавця щодо розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.
Доводи і заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в суд апеляційної інстанції не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність,  підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити. 
Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Представник заінтересованої особи Акціонерного товариства «Українська залізниця» в суд апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та  місце розгляду справи попереджений належним чином.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.   
Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвала в частині задоволених вимог ніким не оскаржується, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не  переглядається.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. перебуває виконавче провадження № 65110267, з примусового виконання виконавчого листа № 266/4269/17 від 03.03.2021р. виданого Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця» безпідставно одержаної суми у розмірі 71045,94грн. за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Маріуполя від 16.04.2018р. (а.с. 11).
Виконавче провадження № 65110267 відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. на підставі заяви про примусове виконання рішення суду, направленої і підписаної представниками АТ «Укрзалізниця» Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. від 02.04.2021р., які діють на підставі довіреностей № 28/6-55/06-21 від 13.01.2021р. та № 28/6-44/218-20 від 23.12.2020р. (а.с. 6-10).
Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 13.04.2021р. виконавчі провадження № 65110267, №65110757 об`єднано у зведене виконавче провадження № 65144074 (а.с. 12).
Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 13.04.2021р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 155872,53грн. Запис про обтяження, арешт рухомого майна та нерухомого майна внесений реєстратором приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень (а.с. 13, 15, 17).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2017р. ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 1170781,42грн. (а.с. 22-23).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253192043 від 18.04.2021р., сформованою приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В., ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 16).
З інформації про виконавче провадження № 65110267 від 11.05.2021р. вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. об`єднав виконавчі провадження № 65110267, №65144074у зведене виконавче провадження №65110267 (а.с. 18-20).
Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 07.05.2021р. ВП № 65110267 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 21).
Згідно з відповіддю на запит № 100937198 від 13.04.2021р. до Міністерства внутрішніх справ України в рамках АСВП № 65110267 ОСОБА_1 належить «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 14).
Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5706/18/003189 від 18.04.2018р. ОСОБА_1 продав Каріан Омід «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 24-25).
З довіреностей № 28/6-55/06-21 від 13.01.2021р. та № 28/6-44/218-20 від 23.12.2020р. виданих АТ «Укрзалізниця» на ім`я адвокатів Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. вбачається, що адвокати наділені правами та повноваженнями, в тому числі: завіряти власним підписом копії документів, в тому числі цю Довіреність; представляти інтереси Клієнта в будь-яких судових інстанціях України з наданням усіх процесуальних прав, встановлених кодексами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, заявнику, цивільному позивачу/ відповідачу, учаснику провадження, у тому числі з право підписання будь-яких заяв та клопотань.
З постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 13.04.2021р. про об`єднання виконавчих проваджень вбачається, що останній допустив описки у номерах виконавчих проваджень, а у інформації про виконавче провадження № 65110267 від 11.05.2021р. зазначені вірні номери об`єднаних виконавчих проваджень № 65110267, №65144074 та номер зведеного виконавчого провадження № 65110267.
Таким чином описка у номерах виконавчих проваджень у постанові приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. від 13.04.2021р. про об`єднання виконавчих проваджень, на думку суду, ніяким чином не впливає на правомірність дій приватного виконавця у виконавчому провадженні.
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Доступ до суду є правом особи, гарантованим  частиною першою статті 55 Конституції України, частиною першою статті 4 ЦПК України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. 
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України “Про виконавче провадження” примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Згідно із ч.2 ст.24 Закону України “Про виконавче провадження” приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, виданого з урахуванням вимог передбачених ст.ст.3,4 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списання коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника державний виконавець виносить постанову (частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майна боржника остаточно визначається виконавцем.
Згідно з частиною сьомою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Верховним Судом сформовано правову позицію, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Частиною третьою статті 58 ЦПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Відповідно частини четвертої статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Аналогічні положення містяться в главі 17 Цивільного кодексу України.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 826/5500/18 (провадження № 11-195апп19), зазначено, що слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії. Під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо. Крім того, повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.
З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що у представників Пішковцій О.В. та Кулініч А.П. не існувало повноважень на пред`явлення до примусового виконання в інтересах АТ «Укрзалізниця» виконавчого листа, непереконливі.
Відповідно до частини третьої статті 244 Цивільного кодексу довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Крім того, цим Кодексом викладено загальні вимоги до її оформлення та змісту, зокрема, довіреність юридичної особи скріплюється її печаткою.
Допускається надання копії, засвідченої особою, якій відповідно до Закону надано право посвідчувати довіреності. Такими особами можуть бути нотаріус, адвокат (на ім`я якого видана довіреність) або сам заявник.
Слід відзначити, що нормативно-правовим актом, що регулює порядок засвідчення копій документів зокрема є Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі - Правила).
Відповідно до пункту 8 глави 10 розділу ІІ Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.
Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.
Довіреність від 13 січня 2021 року №ц/6-55/06-21, виписана на Пішковцій О.В., та довіреність від 23 грудня 2020 року №ц/6-44/218-20 виписана на ОСОБА_3 , якими останніх, у тому числі, уповноважено для виконання наданих повноважень представнику надається право від імені АТ «Укрзалізниця» підписувати, подавати та одержувати процесуальні та інші документи, в тому числі: довідки, заяви, скарги, претензі (вимоги); завіряти власним підписом копії документів, у тому числі цієї Довіреності та ін.
Тому ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 були уповноваженими представниками АТ «Укрзалізниця» та діяли відповідно до вимог чинного законодавства.
Колегія суддів також звертає увагу, що позовна заява та апеляційна скарга не обґрунтовувалися правозастосуванням статті 16 Закону України "Про виконавче провадження" щодо кола осіб, які можуть бути представниками у виконавчому провадженні.
При цьому, законодавець пунктом 2.10 Інструкції № 512 надає можливість долучати до виконавчого провадження належним чином засвідчену копію довіреності. Судом не встановлено не відповідність копії довіреності її оригіналу.
Доводи апеляційної скарги щодо зобов`язання приватного виконавця повернути стягувачу виконавчі документи  без виконання – не ґрунтуються на законі.
Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпаний перелік випадків повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, а саме: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Позивач не навів доказів, що прийняті до виконання виконавчі документи не відповідають вимогам передбаченим у зазначеній статті Закону.
Доводи скарги щодо безпідставності стягнення приватним виконавцем з нього розміру мінімальних витрат у виконавчому провадженні(постанова  від 13.04.2021 року ВП  №65110757) не переконливі.
Матеріали справи не містять постанови про відкриття виконавчого провадження за №65110757, не зазначено на підставі якого виконавчого листа воно відкрите та які саме суми за ним стягнуті.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.451 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2021 року, а тому підстави для її скасування  відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що  суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.
Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2022 року.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий:                                                                                    Т.І. Биліна

Судді:                                                                                                В.М. Барков

                       С.А. Зайцева