ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 січня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/2552/21	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.          
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
на рішення  Господарського суду Одеської області від „23" жовтня 2021р., повний текст якого складено та підписано „23" жовтня 2021р.
у справі № 916/2552/21
за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
до  відповідача Фізичної особи-підприємця Степаненко Руслана Вікторовича
про стягнення 77 010,80 грн.,                        
головуючий суддя  - Цісельський О.В.
місце ухвалення рішення:  Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до  Фізичної особи-підприємця Степаненко Руслана Вікторовича про стягнення заборгованості за Договором №б/н від 06.12.2019 року в розмірі 77  010,80 грн, а саме: 56  527,55 грн. - заборгованість за кредитом, 10 488,89 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими  на прострочену заборгованість, 9  994,36 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення відповідних умов Договору та приписів законодавства відповідач не повернув кредитні кошти у передбачений Договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23 жовтня 2021 (суддя Цісельський О.В) позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Степаненко Руслана Вікторовича на користь АТ КБ «Приватбанк»  заборгованість за кредитом в розмірі 56527 грн. 55 коп. та судовий збір у сумі 1666  грн. 23 коп. В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення основної заборгованості, при цьому, розмір вказаної суми заборгованості ФОП Степаненко Руслана Вікторовича не оспорив, докази її погашення в матеріалах справи відсутні.
Водночас суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 10 488,89 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими  на прострочену заборгованість та 9 994,36 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, оскільки враховуючи, що строк кредитування, який складав 12 місяців з дати видачі коштів, закінчився 06.12.2020, доказів зворотного матеріали справи не містять, банк фактично втратив можливість нарахування процентів на підставі п.1.4. заяви про приєднання, а отже вимоги позивача про стягнення процентів у сумі 9994,36 грн задоволенню не підлягають. При цьому, у разі прострочення боржником порядку повернення кредиту, умова договору про право банку нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості не може бути підставою для нарахування процентів за частиною першою статті 1048 ЦК України.
Щодо заявленої до стягнення заборгованості по простроченим процентам, суд зазначив, що про відсутність у даному випадку правових підстав для стягнення з відповідача 10488,89 грн. відсотків, оскільки вказана сума, з огляду на спосіб її обчислення, не є процентами річних у розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.
Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2021 року у справі №916/2552/21 в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити. В іншій частині  рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача. Крім того, скаржник просив провести розгляд справи за участі представника АТ КБ «Приватбанк», викликати його у судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи.
Апеляційну скаргу мотивовано порушенням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт переконаний, що господарським судом було зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачів відсотків по кредиту, оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув.
Так, посилаючись на положення чинного національного законодавства, скаржник зазначає, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Скаржник зауважує, що у п.1.7 заяви сторони узгодили, що Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у розмірі 4% в місяць від простроченої суми заборгованості.
Проте судом відмовлено у стягненні вказаних процентів, з посиланням на те, що договором встановлено розмір певного проценту за кожний місяць прострочення, а не за рік, що на думку суду протирічіть вимогам ч.2 ст. 625 ЦК України.
Разом з тим, апелянт зазначає, що якщо суд не погодився з наданим Банком розрахунком заборгованості, він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, у тому числі за процентами (з урахуванням умов договору та вищевказаних норм матеріального права, а не відмовляти у стягненні відсотків взагалі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у справі №916/2552/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення  Господарського суду Одеської області від „23" жовтня 2021р. у справі № 916/2552/21;  розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.           
Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Заявою про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 04.12.2019р (далі - Заява про приєднання) (а.с.17-19), Фізична особа-підприємець Степаненко Р.В. підписанням цієї Заяви, на підставі ст.634 Цивільного Кодексу України приєднався до розділу "1.1. Загальні положення" та підрозділу "3.2.8. Умови та правила надання послуги "КУБ" Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), що розміщені на сайті АТ "КБ "Приватбанк" p.b.ua на дату укладення Договору. Ця Заява та Умови разом складають кредитний Договір між Банком та Клієнтом.
Вищевказану Заяву підписано Степаненко Русланом Вікторовичем 06.12.2019р. через систему інтернет - клієнт - банкінг із використанням електронного цифрового підпису.
Відповідно п.1.1 вказаної Заяви Банк зобов`язується надати Клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності Клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та інших винагород в обумовлені цим Договором терміни.
Розмір кредиту 100 000 грн. (п.1.2 Заяви).
Строк кредиту 12 місяців з дати видачі коштів (п.1.3 Заяви).
Сторони у п.1.4 Заяви погодили розмір процентів за користування кредитом, який становить: перші 6 місяців 1,6 % в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця-1,4% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні).
Також сторони погодили, що проценти за користування кредитом, у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним Договором, складають 4% від суми простроченої заборгованості (п.1.5 Заяви).
Згідно із п. 1.6. Заяви порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом. Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (Додаток 1 до Заяви) є невід`ємною частиною Договору.
Пунктом 1.10 Заяви встановлено, що укладення кредитного Договору здійснюється шляхом підписання Клієнтом цієї Заяви шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису в системі "Приват 24 для бізнесу" або у сервісі "Paperlees" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного Договору.
В пункті 2 Заяви визначено, що Клієнт підтверджує ознайомлення із розділом 1.1 та з підрозділом 3.2.8 Умов та Правил надання кредиту "Кредит КУБ" Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку у редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви; зокрема:
3.2.8.1. Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий "Кредит КУБ" (далі - послуга) для фінансування поточної діяльності Клієнта та/або придбання основних засобів в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також в системі «Приват 24».
Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом Заяви в системі «Приват24» або у сервісі "Paperlees" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного Договору.
Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.
3.2.8.3. Надання кредитів у рамках Послуги здійснюється на умовах:
3.2.8.3.1. Повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених в Заяві.
3.2.8.3.1.2. Строк користування кредитом становить 12 місяців.
3.2.8.3.1.4. Клієнт доручає Банку щомісячно у строки, визначені в Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у Банку, на погашення заборгованості за Послугою у кількості та розмірі, зазначеному у кредитному Договорі.
3.2.8.3.2. За користування Послугою Клієнт сплачує щомісячно протягом всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно графіку, визначених в Заяві та тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору згідно з п.3.2.8.6.2.).
3.2.8.3.3. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним Договором Клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами.
3.2.8.5.2. Клієнт зобов`язався оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2.
3.2.8.5.3. Клієнт зобов`язався повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені Договором, у терміни і в сумах, як встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.
3.2.8.5.6. Клієнт доручає Банку списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту для виконання зобов`язання з погашення кредиту, сплати процентів за його використання, а також з усіх своїх поточних рахунків у гривні для виконання зобов`язань з погашення штрафів та неустойки, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, при настанні терміну платежів згідно з Заявою (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого порядку, при цьому оформлюється меморіальний ордер. У разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу щодо Послуги, сума неоплаченого платежу виноситься на прострочення до моменту погашення.
3.2.8.6.4. Банк має право списувати кошті з поточних рахунків Клієнта при настанні термінів будь-якого з платежів, зазначених у Заяві або передбачених цим Договором, у межах сум, що підлягають сплаті Банку. Для списання коштів з поточного рахунку Клієнта Банк оформлює відповідний меморіальний ордер.
3.2.8.9.1. За користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п. 3.2.8,1, 3.2.8.3 цього Договору Клієнт сплачує проценти у розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.
3.2.8.9.6. Зобов`язання за цим Договором виконуються в такій послідовності: кошти, отримані від Клієнта, а також від інших повноваження органів/осіб, для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п. 3.2.8.5.14 цього Договору, далі - для погашення неустойки згідно з підрозділом 3.2.8.10. цього Договору, далі процентів згідно з п.3.2.8.3.4. цього Договору, далі - прострочених процентів згідно з п.3.2.8.3.3. цього Договору, далі - простроченого кредиту, далі - процентів, далі - кредиту. Остаточне погашення заборгованості за цим Договором проводиться не пізніше дати, зазначеної в п. 3.2.8.9.3. цього Договору. У разі несплати процентів у відповідні дати сплати, означені в цьому Договорі, вони вважаються простроченими.
3.2.8.10.1. У разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредитів, передбачених п.п.3.2.8.3.1, 3.2.8.3.2, 3.2.8.9 цього договору, Клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
3.2.8.11. Договір є чинним з моменту підписання клієнтом Заяви про приєднання та перерахування Банком кредитних коштів на рахунок клієнта. Строк дії Договору встановлюється з дня його укладення і до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором.
Відповідно до додатку №1 до Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" №б/н від 04.12.2019р., Графік погашення основної суми боргу та процентів за кредитом, який є невід`ємною частиною Договору, строк погашення кредиту - 12 місяців, сума кредиту для погашення рівними частинами впродовж 12 місяців становить 8 333,34 грн., сума процентів перших шість місяців становить 1 600,00 грн. щомісячно, решту шість місяців 1 400,00 грн. (а.с.20).
06.12.2019р. на підставі укладеного Договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позичальника.
Вказана банківська виписка свідчить також про те, що  ФОП Степаненко Р.В. здійснив погашення заборгованості за кредитним Договором у сумі 43  472,45 грн.
З розрахунку заборгованості за кредитним Договором, укладеним між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ФОП Степаненко Р.В.  та виписок по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що станом на 28.07.2021р. утворилась заборгованість за кредитом у сумі 77 010,80 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у розмірі 10 488,89 грн., заборгованість за відсотками  у вигляді щомісячної комісії у розмірі 9  994,36 грн. (а.с.22-29).
Вказані обставини стали підставою звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до господарського суду з відповідним позовом.
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч.2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Апеляційна колегія вказує, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Документи, розміщені на сайті Банку, - це публічна оферта, що містить умови та правила надання послуг банком і його партнерам, до якої приєднується Клієнт, підписуючи Заяву у відділенні Банку.
Разом з цим, 07.11.2018р. набув чинності Закон України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017р. №2155-VIII. Цім Законом запроваджуються такі механізми, як електронна ідентифікація, електронний підпис, електронна печатка, електронна позначка часу, реєстрована електронна доставка тощо.
Відповідно до вказаного Закону, електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (п.12 ст. 1).
Електронна печатка - електронні дані, які додаються створювачем електронної печатки до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються для визначення походження та перевірки цілісності пов`язаних електронних даних (п.9 ст.1 Закону).
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
За змістом ч. 4 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" саме кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.          Судова колегія зазначає, що Заява про приєднання підписана за допомогою електронного цифрового підпису ФОП Степаненко Р.В. та скріплена електронною печаткою підписанта 06.12.2019р. Вказане вбачається із роздруківки Файлу перевірки ЕЦП, що міститься у матеріалах справи (а.с.21).
Таким чином, незважаючи на те, що Степаненко Р.В. звернувся до Банку із Заявою про приєднання 04.129.2019р., фактичне підписання Договору відбулось 06.12.2019р. 
Отже, з огляду на те, що Заява ФОП Степаненко Р.В.  по суті є заявою про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» і в сукупності вони визначають істотні умови Договору кредиту та підтверджують факт його укладення між позивачем та відповідачем, відповідний кредитний Договір укладено у формі Договору приєднання 06.12.2019р. 
Водночас, враховуючи приписи ст.1046 Цивільного кодексу України (Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками) та зарахування коштів на поточний рахунок відповідача саме 06.12.2019р., апеляційна колегія вказує, що укладання кредитного Договору відбулось 06.12.2019р.
Відтак, укладення кредитного Договору від 06.12.2019р. було здійснено із дотриманням вимог чинного законодавства.           За приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним Договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним Договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного Договору. 
Тобто, до відносин за кредитним Договором застосовується положення про позику.
Відповідно до абз. 2 ст.1046 Цивільного кодексу України Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З огляду на те, що датою укладення Договору у даному випадку є 06.12.2019р., саме з цієї дати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ФОП Степаненко Р.В. набули прав та обов`язків по зазначеному Договору. 
При цьому, підписавши Заяву про приєднання, Клієнт погодився з її умовами.
Як вже зазначалось вище пунктом 2 Заяви про приєднання та, відповідно пунктом 3.2.8.4.1. Умов передбачено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Клієнта.
З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав зобов`язання за Договором, перерахувавши відповідачу на його поточний рахунок 06.12.2021р. кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн.
Так, згідно із випискою за рахунком № НОМЕР_1 , підставою платежу першої проводки Банку зазначено "видача кредиту КУБ" та вказано кореспондуючий рахунок (поточний) № НОМЕР_1 , який належить Степаненко Р.В.
При цьому, відповідно до ст. 336 розділу І Переліку типових документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №578/5, банківська виписка має статус первинного документу.
З первинним статусом банківської виписки також погодились і податкові органи (див. УПК, затверджену наказом ДПСУ від 05.07.2012р. №583, а також лист ДФСУ від 10.02.2016р. №2673/6/99-99-19-02-02-15). 
Таким чином, з наданої позивачем виписки по рахунку вбачається наявність дебетового сальдо на поточному рахунку відповідача, на якому обліковується прострочена заборгованість за кредитом та відсутність його погашень.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором (ст. 1048 Цивільного кодексу України).
Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ст.530 Цивільного кодексу України).
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою та другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного Договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судова колегія звертає увагу на те, що оскільки умовами Договору 9 п.1.6. Заяви) передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.
За умовами кредитного Договору сплату кредиту та відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами упродовж строку кредитування.
Проте, у матеріалах справи наявні докази погашення заборгованості за кредитним Договором (тіла кредиту) з боку відповідача лише на суму 43 472,45 грн.
Таким чином, заборгованість за тілом отриманого кредиту у ФОП Степаненко Р.В. дорівнює 56 527,55 грн. 
Доказів погашення відповідачем залишку кредиту у матеріалах справи не міститься, а тому, судом першої інстанції було стягнуто з відповідача основну заборгованість по кредиту, у заявленій позивачем сумі  - 56 527,55  грн.
Враховуючи оскарження апелянтом рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 9 994,36 грн. заборгованості за відсотками  у вигляді щомісячної комісії та 10 488,89 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, апеляційний суд, з урахуванням ст. 269 ГПК України, переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 9 994,36 грн.,
Колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, в якій зазначено, зокрема, наступне.
Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Отже враховуючи, що строк кредитування, який складав 12 місяців з дати видачі коштів, закінчився 06.12.2020, доказів зворотного матеріали справи не містять, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції, що банк фактично втратив можливість нарахування процентів на підставі п.1.4. заяви про приєднання, а тому правомірно відмовив у стягненні процентів у сумі 9994,36 грн.
При цьому, у разі прострочення боржником порядку повернення кредиту, умова договору про право банку нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості не може бути підставою для нарахування процентів за частиною першою статті 1048 ЦК України.           Щодо стягнення з відповідача заборгованості по простроченим процентам у розмірі 10488,89 грн.
Як вірно зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, проценти від суми неповернутого в строк кредиту визначено п.1.5. та 1.7. заяви на рівні 4%. 
При цьому у п.1.7. заяви визначено правову природу таких відсотків, як таких, що нараховуються у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.
Інших пояснень щодо правової природи відсотків позивач суду не надав.
Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України надано можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не у будь-який інший спосіб, обумовлений у договорі.
Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний місяць прострочення).
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №910/14180/18, від 14.01.2019 у справі № 910/3777/18, від 11.10.2018 у справі №911/3847/17.
Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 10488,89 грн. відсотків, оскільки вказана сума, з огляду на спосіб її обчислення, не є процентами річних у розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.
Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, відмовивши позивачу у стягненні 9 994,36 грн. заборгованості за відсотками  у вигляді щомісячної комісії та 10 488,89 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість.
З огляду на встановлені обставини судова колегія вказує, що наведені Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2021 року у справі №916/2552/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк» - без задоволення.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, колегія суддів, 
                                             П О С Т А Н О В И ЛА:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2021р. у справі №916/2552/21 без змін.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.   
  
Повний текст постанови 
складено 31.01.2022р.
   
Головуючий суддя                                                                             С.І. Колоколов

Суддя                                     Г.П. Разюк
   
Суддя                                                                                             Я.Ф. Савицький