ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року	Львів	Справа № 380/8291/21 пров. № А/857/19581/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Шавеля Р.М.,
при секретарі судового засідання:                              Герман О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 06 вересня 2021 року  (суддя Гулик А.Г., ухвалене в м. Львові о 14:57, повний текст складено 13.09.2021) у справі № 380/8291/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-  
                                                  ВСТАНОВИВ:
В травні 2021 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  звернувся в суд  з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, та просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 19.02.2021 №0024090709, №0024100709, №0024110709.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 06 вересня 2021 року позов задоволено повністю.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач Головне управління ДПС у Львівській області, яке у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 06 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.
Доводи  апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржені податкові повідомлення-рішення від 19.02.2021 №0024090709, №0024100709, №0024110709  прийняті відповідно до норм чинного законодавства. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив таку відхилити.
Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав,  просив таку задоволити.
Протокольною ухвалою суду від 27.01.2022 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, відзиву в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з  матеріалів справи, позивач є суб`єктом підприємницької діяльності, а саме – фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та згідно з відомостями Реєстру платників єдиного податку перебуває на обліку у відповідача як платник податку названої категорії. Основними видами економічної діяльності позивача є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (КВЕД 56.10).
Позивачу 03.07.2020 органом податкового управління видано ліцензію на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом). Термін дії ліцензії з 05.07.2020 по 05.07.2021. На підставі розпорядження заступника начальника ГУ ДПС України у Львівській області №20-РЛ від 12.01.2021 вказану ліцензію на підставі заяви позивача анульовано, що підтверджується витягом з додатку до зазначеного розпорядження від 12.01.2021.
Відповідно до наказу № 276-ПП від 29.01.2021 року та направлень від 29.01.2021 року №605 та №606 уповноваженими особами ГУ ДПС України у Львівській області було здійснено фактичну перевірку за місцем господарської діяльності позивача, за наслідками якої у присутності працівника позивача, а саме – продавця ОСОБА_2 - складено акт (довідку) перевірки за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 02.02.2021.
З даного акту вбачається, що згідно з даними бази АС “Податковий блок” позивачем здійснювалась реалізація алкогольних напоїв без використання попереднього програмування із зазначенням кодів відповідної підкатегорії відповідно до УКТЗЕД для алкогольних напоїв;  на момент перевірки в приміщенні кафе в холодильнику знаходились 35 пляшок нива на загальну суму 710 грн. Марка, кількість, вартість пива зазначена у відомості за 02.02.2021 року, яка додається до акта перевірки та є його невід`ємною частиною. Ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями відсутня.
Всупереч вимогам податкового законодавства позивач не забезпечив встановлений законодавством облік товарних запасів за місцем їх реалізації - до перевірки не представлені прихідні накладні на 35 пляшок пива на загальну суму 710,00 гривень. Відповідний акт від суб`єкта господарювання підписаний ОСОБА_2 без заперечень та зауважень.
В подальшому 23 лютого 2021 року позивачем отримано поштовим зв`язком: податкове повідомлення-рішення №0024090709 від 19.02.2021 року “форма ПС”, з якого вбачається, що на підставі акта перевірки № 1506/13/11/РРО/ НОМЕР_1 від 02.02.2021 року встановлено порушення частини 55 статті 15 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3, статті 54 Податкового кодексу України і частини 2 статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” застосовано штрафну санкцію у розмірі 17000,00грн.; податкове повідомлення - рішення № 0024100709 від 19.02.2021 року “форма ПС”, з якого вбачається, що на підставі акта перевірки №1506/13/11/РРО/ НОМЕР_1 від 02.02.2021 року встановлено порушення п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020,00 грн.; податкове повідомлення - рішення №0024110709 “форма С” від 19.02.2021 року, з якого вбачається, що на підставі акта перевірки № 1506/13/11/РРО/1536605670 від 02.02.2021 року встановлено порушення пунктів 11, 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і пункту 7 статті 17, статті 20 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” застосовано штрафну санкцію у розмірі 6 520,00 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін Державною податковою службою України рішенням про результати розгляду скарги від 07.05.2021 року №10376/6/57-0006080606.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до підпункту   20.1.4 пункту 20.1 статті 20   та абзацу 1 пункту   75.1 статті 75 ПК України, контролюючим органам надано право проводити в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).
Пунктами   80.1, 80.2, 80.2.5 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, податкову перевірку діяльності позивача як суб`єкта господарювання проведено у присутності працівниці позивача ОСОБА_2 . При цьому суд зауважує, що податкове законодавство не ставить у залежність законність проведення податкової перевірки від обов`язкової присутності позивача за місцем її(перевірки) здійснення, оскільки вищевказані приписи статті 80 ПК України детермінують допустимість проведення податкової перевірки у присутності також інших осіб, а не виключно позивача як платника податків, якого перевірка стосується безспосередньо.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про  правомірність проведення податковим органом фактичної перевірки здійснення підприємницької діяльності позивачем.
Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №0024100709 від 19.02.2021 року судом першої інстанції вірно зазначено, що правовою підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення є приписи підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 та пункту 121.1. статті 121 ПК України, які передбачають, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.  Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, з обставин справи вбачається, що фактичною підставою для застосування щодо позивача штрафних санкцій було ненадання ним оригіналів документів під час здійснення податкового контролю, а саме – прихідних документів на алкогольні напої (пиво). 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що у спірному випадку невиконання позивачем як платником податків обов`язку щодо надання облікових документів на вимогу податкового органу обумовлене    саме діями посадових осіб контролюючого органу, оскільки адресатом запитуваної інформації був працівник позивача ОСОБА_2 , до функціональних обов`язків якої, не входило ведення бухгалтерського обліку продукції, що перебувала на балансі позивача як суб`єкта підприємницької діяльності.
Пунктом 85.6. статті 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, податковим органом не було складено відповідного акта, яким було би зафіксовано факт ненадання позивачем відповідних документів, що свідчить про недоведеність відповідачем податкового правопорушення у розумінні      статті 109 ПК України та, як наслідок, про необґрунтованість застосування на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК України фінансових санкцій, визначених спірним податковим повідомленням-рішенням.
Також судом першої інстанції вірно взято до уваги наявну в матеріалах справи видаткову накладну №50879 від 14.08.2020 щодо походження алкогольних напоїв, виявлених у позивача під час проведення податкової перевірки.
Враховуючи наведене вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування податкового повідомлення-рішення №0024100709 від 19.02.2021 року.
Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №0024090709 від 19.02.2021 року, судом першої інстанції вірно зазначено, що застосовуючи штрафну санкцію у сумі 17000,00 грн, відповідач виходив з того, що позивач здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями за адресою провадження господарської діяльності без отримання ліцензії. 
Поняття “роздрібна торгівля” визначено частиною 1 статті 1 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої під роздрібною торгівлею слід розуміти діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.
Статтею 15 даного Закону передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Частиною 1 статті 17 Закону України №481/95 передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; порушення вимог статті 15-3 зазначеного Закону - 6800 грн (абзац 5 частини 2 статті 17 Закону України №481/95-ВР).
Судом першої інстанції вірно зазначено, що виходячи зі змісту наведених положень законодавства, визначальним для вирішення питання застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій є саме факт реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідних ліцензій та з порушенням встановленого порядку (в заборонених місцях, забороненими особами або забороненим особам тощо).
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що контролюючим органом не встановлено факту реалізації алкогольних напоїв позивачем. Матеріали справи не містять фіскальних чеків, пояснень працівників позивача, у тому числі й у присутності яких проводилася фактична перевірка, будь-яких фото- чи відеоматеріалів на підтвердження продажу позивачем відповідної продукції всупереч законодавчо запроваджених Законом України №481/95-ВР обмежень, а відтак податкове повідомлення-рішення №0024090709 від 19.02.2021 вірно скасоване судом першої інстанції.
Стосовно податкового повідомлення-рішення №0024110709 від 19.02.2021 року судом першої інстанції вірно зазначено, що зі змісту даного податкового повідомлення-рішення вбачається, що підставою для його прийняття стало порушення позивачем вимог пунктів 11 та 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (зі змінами та доповненнями, далі- Закон №265/95-ВР).
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, названі вище суб`єкти господарювання зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Статтею 20 Закону 265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач є платником єдиного податку. А відтак, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення помилково застосовано  приписи пункту 12 статті 3 і статті 20 Закону №265/95-ВР, оскільки такі не можуть застосовуватися до позивача, а відтак спірне рішення контролюючого органу в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо застосування штрафних санкцій у відповідності до пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР судом  першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до пункту 11 статті 3 цього закону суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.
Застосовуючи штрафні санкції за порушення, що полягає у проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування для підакцизних товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, податковий орган керувався відомостями з АІС “Податковий блок”, згідно з якими позивачем здійснено реалізацію алкогольних напоїв через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним №3000800859 у період з 01.08.2020 по 03.08.2020.
Відповідно до положень статті 2 Закону №265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Пунктом 2 статті 3 цього ж Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що саме розрахунковий документ є доказом, що підтверджує факт продажу товару, а не роздруківка з ІТС "Податковий блок" та саме такий документ має контролюючим органом братися до уваги. Відповідна роздруківка фіскального чека з ІТС "Податковий блок" не є доказом відображення господарської операції.
Відповідно до абзацу 2 пункту 58.2 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Цитований припис у контексті спірних правовідносин означає, що на відповідача покладається обов`язок складення окремих податкових повідомлень-рішень за різними фінансовими санкціями. 
Зі змісту податкового повідомлення-рішення №0024110709 вбачається, що до позивача застосовано штрафні санкції, які передбачені різними пунктами статті 3 Закону №265/95-ВР та є наслідком самостійних правопорушень податкового законодавства. Іншими словами, контролюючий орган здійснив обчислення розміру грошового зобов`язання за різними штрафними санкціями одним податковим повідомленням рішенням, що, у свою чергу, не відповідає вимогам абзацу 2 пункту 58.2 статті 58 ПК України. Відтак суд вважає, що  недотримано відповідачем процедуру прийняття оскаржуваного рішення.
А відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що за наведених обставин оскаржуване податкового повідомлення-рішення підлягає скасуванню. 
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, про підставність позовних вимог до задоволення, та відповідно скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 06 вересня 2021 року у справі № 380/8291/21 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 07.02.2022