ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 лютого 2022 року           справа №200/9301/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року (повне судове рішення складено 30 вересня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/9301/21 (суддя в І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – Управління) про:
- визнання протиправними дії щодо не виплати щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2014 по 31.10.2019;
- зобов`язання виплатити щомісячні страхові виплати за період з 01.07.2014 по 31.10.2019.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV), Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не виплатив страхових виплат позивачу з дня припинення такої виплати та не повідомив про підстави припинення. Позивач вважав дії відповідача щодо невиплати заборгованості по страховим виплатам протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2019 року.
Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що з 01 листопада 2019 року позивач перебуває на обліку у Волноваському відділення ФСС України в Донецькій області. Слід вказати, що позивач мешкає на тимчасово окупованій території, що не суперечить Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», проте не надає право автоматично отримувати на підконтрольній території страхові виплати без виконання законодавчо встановлених вимог. Крім того, у період з 01.07.2014 по 31.10.2019 позивач до Фонду із заявою про продовження страхових виплат не звертався, а отже страхові виплати не нараховувались і відсутня будь-яка заборгованість за цей період. 
З посиланням на приписи постанов Кабінету Міністрів України, що регламентують соціальні виплати внутрішньо-переміщеним особам, апелянт наголошує на правомірності своїх дій та відсутності підстав для задоволення позову.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 22 квітня 1999 року. Має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 01 лютого 2017 року № 0000102576.
У червні 2021 року позивач через свого представника звернувся до Управління щодо надання інформації.
14 червня 2021 року листом відповідача № 01-04/15/1190 представника позивача було повідомлено, що у зв`язки з тим, що ОСОБА_1 не звертався до будь-якого відділення управління, нараховані суми страхових виплат  до листопада 2019 року відсутні.
Постановою Волноваського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 21 грудня 2019 року № 0542/4737/4737/37 ОСОБА_1 продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Виплати провадити з 01 листопада 2019 року.
Згідно з довідкою щодо нарахування та виплати щомісячних страхових виплат позивачу у період з липня 2014 року по жовтень 2019 року страхові виплати не нараховувалась та не виплачувались.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом № 1105-XIV.
Статтею 36 Закону № 1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Страхові виплати складаються із:
1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:
потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Частинами 5 та 6 ст. 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Згідно ч.4 та7 ст.47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
Підстави для припинення виплати страхових виплат визначені ч.1 ст.46 Закону № 1105-XIV, згідно з якою страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 3 розд. VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаних положень Закону прийнято, зокрема: постанову Кабінету Міністрів України «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01 жовтня 2014 року № 531, Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 № 365, постанову Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, що затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 грудня 2018 року № 27.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що посилання відповідача на нормативно-правові акти, які регулюють питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованих територій України або району проведення антитерористичної операції є неприйнятними, оскільки зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення антитерористичної операції, ООС до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживанням на території, яка не контролюється органами державної влади.
Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у м. Донецьк, який з 2014 року не контролюється органами державної влади України. Крім того, судами встановлено, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Право на отримання позивачем заборгованості по страховим виплатам відповідачем не заперечується.
Отже до позивача підлягають застосуванню норми Закону № 1105-XIV, без особливостей, що передбачені для внутрішньо переміщених осіб.
У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав, що ОСОБА_1 перебував на постійному обліку у Донецькому міському відділенні у Київському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.
При цьому Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року № 1085-р місто Донецьк віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
07 листопада 2014 року КМУ прийняв постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства(далі - Тимчасовий порядок).
Згідно з пунктом 2 Тимчасового порядку (зі змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 11 березня 2015 року № 109 та від 08 квітня 2015 року № 239) у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.
У зв`язку із припиненням фінансування відділень Фонду на тимчасово окуповані території, та відсутністю звернення потерпілого до відділень Фонду, які здійснюють свої повноваження на території України страхові виплати позивачу припинено.
Проте, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14, яка набрала законної сили, пункт 2 Тимчасового порядку визнано незаконним і нечинним з моменту прийняття. Як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року, пункт 2 Тимчасового порядку порушує право позивачів на отримання належної їм пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги.
Донецькому міському відділенні у Київського району управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на виконання пункту 3 постанови КМУ № 595, переміщено із зони проведення АТО до м. Слов`янська.
Відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року № 50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено нову структуру управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області, яка введена в дію з 01 січня 2018 року.
Повноваження Донецького міського відділенні у Київському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області передано Слов`янському відділенню Фонду.
При цьому, слід врахувати, що позивач звернувся про поновлення та виплату заборгованості по страховим виплатам, які згідно постанови відповідача продовжились з 01 листопада 2019 року.
Стосовно тверджень відповідача щодо відсутності звернення позивача до відділень управління не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки в матеріалах справи міститься постанова про поновлення виплати страхових виплат від 21 грудня 2019 року № 0542/4737/4737/37.
При ухваленні рішення у справі суд, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, ураховує правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3535/16-ц, в якій суд дійшов висновку, що позивач сам має право вирішувати про необхідність звернення до органу про продовження соціальних виплат. Відсутність такого звернення не є підставою для відмови в задоволені позову.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 і ч. 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, невиплата належної позивачу страхових виплат за минулий період, є протиправною, оскільки не відповідає зазначеним критеріям правомірності.
Суд звертає увагу, що позивач просив суд визнати протиправними саме дії щодо не виплати йому заборгованості по щомісячним страховим виплатам. 
З цього приводу слід зазначити, що на відміну від бездіяльності (тобто відсутності обов`язкових до вчинення дій), будь-яка дія є активною поведінкою. 
Слід вказати, що рішення місцевого суду оскаржене лише відповідачем, тому апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги відповідача, в іншій частині рішення має бути залишено без змін.
З огляду на викладене, ураховуючи, що позивачу не здійснено нарахування пенсії, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, з урахування положень статті 9 КАС України та статті 13 Конвенції, місцевий суд також дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2014 по 31.10.2019 та зобов`язання Управління нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01.07.2014 по 31.10.2019.
Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року в справі № 200/8562/21– залишити без змін.
Повне судове рішення – 08 лютого 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук