Справа № 159/1553/20 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/109/22  Категорія: 70 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 лютого 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В. 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів  за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітнього сина ОСОБА_5 ,1998 року народження. Неповнолітня дочка проживає з нею.  ОСОБА_2  матеріальної допомоги на утримання дочки не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки одержує пенсію за віком та працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «Компанія Транспеле», від чого має високий дохід, який дає йому змогу брати участь в утриманні своєї дитини. Зазначає, що сама вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя спільної дитини, її повноцінне харчування та витрати на навчання. Позивачка вказує, що на час звернення до суду з даним позовом обов`язок по утриманню дітей вона виконує фактично одна, без допомоги їх батька.
На підставі наведеного позивач просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на  дочку в розмірі 5033 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і продовжуючи до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4100 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840 гривень 80 копійок судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.
Підставою апеляційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, відповідач вважає, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах суду касаційної інстанції. Вказує, що не погоджується із висновками суду щодо розрахунку місячного доходу відповідача, а звідси і передчасним є визначений судом розмір аліментів. Також заявник посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме що суд належним чином не повідомив відповідача про вчинення процесуальних дій, чим допустив порушення прав ОСОБА_2 на подання доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає її необґрунтованою та такою, що містить неправдиві дані щодо доходів відповідача, та доводи, що не відповідають дійсності, тому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 4100 грн, беручи до уваги його доходи та виходив з пріоритетності інтересів дитини, а тому вважав, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дочку до повноліття, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати власну дитину судом не встановлено. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, те, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 4100 грн щомісячно на дитину є достатнім, та не буде порушувати її майнові права.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогам процесуального та матеріального права з огляду на наступне.
Судом установлено, що сторони з 15 липня 2000 року перебували в шлюбі. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року у справі №369/1426/19 шлюб між сторонами розірвано.
Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вже є повнолітнім, та  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 4,5).
Дочка на даний час залишилась проживати разом із матір`ю - позивачкою по справі, та перебуває на повному її утриманні.
Як видно з матеріалів справи, позов подано до суду 06 квітня 2020 року.
ОСОБА_2 працював водієм автотранспортних засобів ТОВ «Компанія Транспеле» і отримав за період з 01.01.2020 по 23.10.2020 року 154207,32 грн.
Наказом № ПЛ-07240054-К від 23.10.2020 р. ОСОБА_2 був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України.
Наказом про прийняття на роботу від 05.01.2021 р. ОСОБА_2 знову прийнято водієм автотранспортних засобів ТОВ «Компанія Транспеле» з місячним окладом 6000 грн.
Згідно з довідкою сукупний дохід ОСОБА_2 за місцем роботи за період з 05.01.2021 по 31.05.2021 становив 27696, 37 грн.
Як вбачається з довідки про доходи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області як одержувач пенсії за віком. Пенсію призначено з 11.05.2020 р., розмір пенсії становить 4140,47 грн на місяць.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України).
Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.
Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження обставин, на які вона посилалась, зокрема письмових доказів про розмір доходу відповідача, правильно взяв до уваги доводи позивача щодо фінансової можливості відповідача сплачувати розмір аліментів, визначений судом. 
Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що суд неправомірно обрахував розмір аліментів від його доходу, з якого не було відраховано податки та збори, штучно збільшивши розмір аліментів, що припадають на спільну дочку сторін. При цьому покликався на правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 11.06.2021 р. та від 14.07.2020 р. у справах № 0603/20751/11 та № 664/2751/16-ц. 
Однак, вказані правові висновки не можуть бути застосовані судом у даній справі, оскільки вони не є такими, що висловлені у справах з подібними правовідносинами, так як стосуються справ щодо оскарження дій державного виконавця, а не стягнення аліментів. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» № 146 від 26.02.1993р., яка є чинною, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, а також одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними. 
Крім того, суд, вирішуючи такі спори, не обмежений мінімумом, який встановлений законом. Суд у першу чергу виходив із обставин справи і стягуючи аліменти в більшому розмірі, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, врахував позиції позивача і відповідача, але насамперед інтереси спільної дитини сторін.
Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам, врахував доходи відповідача за весь період з часу подачі позову, тобто з квітня 2020 року, оскільки аліменти присуджуються з дня подачі позову, та дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі по 4100 грн щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, що обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення, а визначений судом розмір аліментів є справедливим та відповідає потребам дитини.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

       Головуючий
Судді