Дата документу 21.02.2022 Справа № 336/1742/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/1742/21 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Провадження №22ц/807/482/22                          Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 лютого 2022 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.В.» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ТОВ «Н.С.В.»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1  про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
В обґрунтування своїх вимог ТОВ «Н.С.В.»зазначало, що 16 листопада 2020 року приблизно о 06.53 год. на перехресті вул. Кругова та вул. Брюллова в м. Запоріжжі ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надала переваги в русі автомобілю Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу, під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР України.
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року у справі №336/7140/20, в діях відповідача встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Пошкоджений автомобіль належить ТОВ «Н.С.В.»на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданим ВРЕР №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 26 квітня 2012 року
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» згідно з полісом №ЕР.184839916 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (строк дії з 28.03.2020 р. по 27.03.2021 р.).
ДТП, що сталося, є страховим випадком згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З метою відшкодування заподіяної шкоди позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ УКРАЇНА» (страхова справа №721).
Відповідно до оцінки вартості відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, який було проведено страховою компанією, його вартість склала 245392,15 грн.
Вартість транспортного засобу позивача до ДТП була визначена страховою компанією у сумі 143294,40 грн., а після ДТП – у сумі 54000 грн.
Враховуючи відсутність франшизи у договорі страхування, страховою компанією було виплачене страхове відшкодування в розмірі 89294,40 грн. (143294,40 грн. – 54000 грн.), про що надано платіжне доручення № 50037 від 27 січня 2021 року.
Таким чином, різниця між фактичним розміром заподіяної ТОВ «Н.С.В.» шкоди (вартість відновлювального ремонту автомобіля – 245392,15 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (89294,40 грн.) і вартістю залишків автомобіля після ДТП (54000 грн.) дорівнює 102097,75 грн., обов`язок відшкодування якої законодавством покладено на ОСОБА_1 .
Посилаючись на вищенаведені обставини, ТОВ «Н.С.В.» просило суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 102097,75 грн., судовий збір в сумі 2270 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Н.С.В.» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 102097,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Н.С.В.» судовий збір в сумі 2270 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, різниця між фактичним розміром заподіяної ТОВ «Н.С.В.» шкоди (вартість відновлювального ремонту автомобіля – 245392,15 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (89294,40 грн.) і вартістю залишків автомобіля після ДТП (54000,00 грн.) дорівнює 102097,75 грн., обов`язок відшкодування якої згідно із законодавством покладається на відповідача.
Суд першої інстанції також послався на правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15-ц «…розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу». 
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає що страхова компанія має бути співвідповідачем у справі враховуючи положення ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою обов`язок відшкодування страхових сум покладається на страховика. Отже, скаржниця вважає, що суд першої інстанції повинен був залучити ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у якості другого відповідача. За відсутністю належного відповідача, позов не міг бути вирішений по суті відповідно до закону, незалежно від того, якими обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався. Так, ТОВ «Н.С.В.» погодилось із розміром страхової виплати у сумі 89294 грн., зазначивши при цьому, що після виплати страхового відшкодування претензій до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» мати не буде. Окрім того, страхову виплату ТОВ «Н.С.В.» отримало вже після того як був готовий висновок № 1472-SOS _201119-210424 експертного автотоварознавчого дослідження від 09 грудня 2020 року, що свідчить про обізнаність Позивача щодо суми матеріального збитку завданого внаслідок ДТП.
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 також зазначає, що відповідно до вищевказаного висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 245392,15 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП, виходячи із вихідних даних складає 143294,40 грн. Вартість транспортного засобу Позивача до ДТП була визначена страховою компанією у сумі 143294,40 грн., а після ДТП - у сумі 54000 грн. Натомість, ухвалюючи рішення невірно взяв за основу для розрахунку розміру майнової шкоди вартість відновлювального ремонту у розмірі 245392,15 грн. замість визначеної вартості у розмірі 143294,40 грн. 
При цьому, страховою компанією вже була правомірно відшкодована ТОВ «Н.С.В.» різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП в сумі 143294,40 грн. та після ДТП в сумі 54000 грн., тобто 89294,40 грн., що відповідає положенням статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 30 січня року в справі № 753/21303/16-ц.
Крім вищенаведеного, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі також зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення користувався наданим позивачем висновком № 1472-SOS _201119-210424 експертного автотоварознавчого дослідження від 09 грудня 2020 року. При цьому, судом залишено поза увагою, що у вступі вказаного висновку в розділі «обмеження щодо достовірності дослідження» прямо зазначено, що «дане дослідження автомобіля призначене лише для внутрішнього використання Замовником, і не може використовуватися для інших цілей (суді, тощо...). Жодних експертних висновків, оформлених відповідно до діючого законодавства матеріали справи не містять.
Також разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала до суду клопотання про залучення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в якості співвідповідача.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Н.С.В.» просять рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
ТОВ «Н.С.В.» зазначає, що Автомобіль Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить товариству та використовується для здійснення товариством фінансово-господарської діяльності, знаходиться на балансі товариства. Наказом № 1-22/12/20 від 22 грудня 2020 року керівником ТОВ «Н.С.В.» прийнято рішення про проведення відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , для подальшого використання. Отже, вирішуючи питання про задоволення позову суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, вивчивши усі матеріали, які знаходилися у справі. Щодо незалучення страхової компанії у якості співвідповідача у справі, ТОВ «Н.С.В.» вважають, що у зв`язку з тим що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, вивчивши усі матеріали, залучення страхової компанії у якості співвідповідача у справі не є важливим, оскільки не вплине на результат, крім того, призведе до затягування розгляду апеляційної скарги.
Щодо клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про залучення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в якості співвідповідача, колегія вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Отже, питання щодо залучення у справі співвідповідача вирішується судом першої інстанції, у зв`язку з чим клопотання про залучення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» як співвідповідача не підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 16 листопада 2020 року приблизно о 06.53 год. на перехресті вул. Кругова та вул. Брюллова в м. Запоріжжі, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надала переваги в русі автомобілю Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Н.С.В.», під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР України.
Пошкоджений автомобіль Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ТОВ «Н.С.В.» на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданим ВРЕР №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 26 квітня 2012 року (а.с.5).
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року у справі №336/7140/20 з урахуванням постанови від 15 грудня 2020 року про внесення виправлень, в діях ОСОБА_1 встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.3,4).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія автомобіля Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом №ЕР.184839916 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт страхового відшкодування майнової шкоди – 130000 грн., франшиза - 0 грн.
Відповідно до висновку № 1472Е SOS_-201119-210424 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 09 грудня 2020 року, ринкова вартість автомобіля визначена у розмірі 143294,40 грн., вартість відновлювального ремонту становить 245392,15 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу – 105592,20 грн. Вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 143294,40 грн. (а.с. 21-57).
Отже, вартість транспортного засобу позивача до ДТП була визначена страховою компанією у сумі 143294,40 грн., а після ДТП – у сумі 54000 грн.
03 березня 2021 року ТОВ «Н.С.В.» з метою відшкодування заподіяної шкоди звернулось до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (страхова справа №721) (а.с.17).
Виходячи із вищезазначених положень Закону, враховуючи відсутність франшизи у договорі страхування, страховою компанією було виплачене страхове відшкодування в розмірі 89294,40 грн. (143294,40 грн. – 54000,00 грн.), про що надано платіжне доручення № 50037 від 27.01.2021 р.
27 січня 2021 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило на користь ТОВ «Н.С.В.» виплату страхового відшкодування у сумі 89294,40 грн., що становить різницю між ринковою вартістю пошкодженого автомобіля та його ринковою вартістю у пошкодженому стані (після ДТП).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14?316цс18).
Виходячи саме з такого тлумачення норм матеріального права суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки заявлена позивачем до стягнення з ОСОБА_1 майнова шкода покривається лімітом страхового відшкодування та має бути сплачена страховиком.
Окрім того, знайшли своє підтвердження посилання апеляційної скарги на порушення при вирішенні спору норм процесуального права, оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не приймало участь у розглядуваній справі та не мало можливості, у тому числі, подавати докази на підтвердження правомірності здійсненої ним виплати страхового відшкодування.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Таким чином, встановивши, що згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону № 1961-IV у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування потерпілому, а розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення матеріального збитку із страхувальника, який є неналежним відповідачем за такими вимогами.
Колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції на правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2015 року у справі № 6?691цс15 та у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 522/1251/15-ц, від 11 березня 2020 року справа № 754/5129/15-2, оскільки у зазначених справах були суттєво відмінні від справи № 336/1742/21 обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права.
Так, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6?691цс15 та постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Крім того, висновки суду першої інстанції не узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та Верховного Суду, наведеним у постанові від 09 липня 2021 року у справі № 522/14085/19. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст.  376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення позову без задоволення.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України).
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , заявленого в апеляційній скарзі, про стягнення з позивача на її користь витрат, пов`язаних з правничою допомогою під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів з урахуванням вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України, дослідила письмові докази, надані на підтвердження витрат.
Так, встановлено, що 12 листопада 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Право студія» в особі його голови Валька В.С. та Морозовою Н.О. укладено Договір про надання правової допомоги (а.с. 91-92). 
Пунктом 3.2.3 Договору, сторони узгодили, що виплату гонорару клієнт зобов`язаний здійснити в строк та на умовах, що передбачені Додатком № 1 до вказаного Договору.
З Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 12 листопада 2021 року № 99-21 вбачається, що сторони узгодили, зокрема, вартість наступних послуг: складання апеляційної скарги – 2000 грн., складання клопотань, заяв, запереч, пояснень – 900 грн. за кожен документ, участь у судовому засіданні – 1500 грн. за кожне судове засідання (а.с. 93).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., які складаються з: складання апеляційної скарги – 2000 грн., складання клопотання – 900 грн., участь у судовому засіданні – 1500 грн.
Встановлено, що ТОВ «Н.С.В.» не скористалося передбаченим частиною п`ятою статті 137 ЦПК України правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Разом з тим, оскільки клопотання ОСОБА_4 , залишено без задоволення, а справа розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, витрати на правничу допомогу у розмірі 2400 грн. відшкодуванню не підлягають.
Витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу за складання апеляційної скарги у розмірі 2000 грн. доведено та обґрунтовано скаржницею належним чином, у зв`язку з чим підлягають стягненню з ТОВ «Н.С.В.»
Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн. Таким чином, з ТОВ «Н.С.В.» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3405грн. 
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року у цій справі – скасувати, прийняти нову постанову, за якою:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.В.» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – залишити без задоволення.»
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.В.» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 3405 (отри тисячі чотириста п`ять) гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.В.» на користь  ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.»
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 21 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: