ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2022 року м. Чернівці 

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.12.2021 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.173-2 ч.1 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В : 

       Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.12.2021 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 09.11.2021 року приблизно о 13.30 год., перебуваючи у житловому будинку по місцю проживання по АДРЕСА_2 , вчинив суперечку з дружиною ОСОБА_1 , під час якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство, яке виразилось в умисному вчиненні діянь психологічного характеру. 
На цю постанову суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП. 
       Свої вимоги обґрунтовувала тим, що суд безпідставно зазначив, що підстав сумніватись у правдивості пояснень ОСОБА_2 немає, оскільки жодних належних, достатніх та допустимих доказів протилежного матеріали справи не містять. Однак, ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також інших документів. 
       Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку, 
ЄУНСС 713/2779/21 провадження №33/822/40/22 головуючий у 1 інстанції Пилип"юк І.В.
що немає належних, достатніх та допустимих доказів, тобто або суд не вважає протокол про адміністративне правопорушення доказом по справі, або прийшов до висновку, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення є неналежний, недостатній та недопустимий доказ, хоча про це не вказано в оскаржуваній постанові.
       Також апелянт вважає, що виправдавши особу, що вчинила психологічне насильство в сім`ї, суд не продемонстрував усвідомлення належного ступеню небезпеки психологічного насильства в сім`ї, не врахував, що психологічне насильство було вчинено щодо інваліда ІІ групи. 
       Вказувала, що відтворюючи вимоги міжнародних документів, диспозиція ст. 173-2 ч.1 КУпАП визначає насильство в сім`ї, як вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. На думку апелянта, суд першої інстанції не правильно витлумачив диспозицію ст. 173-2 ч.1 КУпАП у світлі міжнародних стандартів, оскільки кваліфікація відповідних діянь як насильства в сім`ї не вимагає доведення факту завдання реальної шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої особи. 
Заслухавши ОСОБА_1 , яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, ОСОБА_2 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову суду без змін, перевіривши матеріали справи, вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції дотримався вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №633496 від 09.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 09.11.2021 року біля 13.30 год., перебуваючи по місцю проживання в АДРЕСА_3 вчинив сварку із своєю дружиною ОСОБА_1 , під час якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство, яке виразилось в умисному вчиненні діянь психологічного характеру (а.с.1).
Аналізуючи вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що його зміст не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, у ньому не зазначено об`єктивної сторони вказаного правопорушення, а саме: настання саме психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що при доказуванні вчиненого правопорушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопорушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчинення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування по кожному провадженню, оскільки дозволяє встановити, які саме дії були вчинені правопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.
З пояснень  ОСОБА_1  вбачається, що 05.11.2021 р. біля 13.30 год.  ОСОБА_2  прийшов додому та хотів з нею помиритись. Під час розмови, яка переросла в суперечку, він почав виражатись нецензурними словами та словесно погрожував фізичною розправою, однак ніяких реальних дій не вчиняв. Конфлікт, який тривав 5 хв., закінчився тим, що ОСОБА_2 сів в автомобіль та поїхав. Просить прийняти міри до ОСОБА_2 . Також у неї виникають конфлікти з матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 1938 р.н., просить провести з нею профілактичну бесіду з метою недопущення вчиняти конфлікти відносно неї (а.с.4).
З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 05.11.2021 р. біля 14.00 год. приїхав відвідати свою маму та заодно хотів помиритися з ОСОБА_1 , з якою вони на даний час в стадії розлучення. Однак, під час спілкування вони не дійшли згоди і він вийшов з будинку і пішов до мами на кухню, де вона на даний час проживає. Вказував, що ОСОБА_1 нецензурною лайкою не ображав та фізичною розправою не погрожував. Звернення ОСОБА_1 мотивує тим, що остання проти їхнього розлучення (а.с.5).
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обв`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Водночас, жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_2 05.11.2021 р. такої форми домашнього насильства як психологічне насильство, яке могло спричинити чи спричинило шкоду фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої особи. Також і в поясненні ОСОБА_1 не зазначено про такі наслідки чи можливість їх настання. 
Згідно ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Тобто, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.
       А тому твердження апелянта про те, що для кваліфікації відповідних діянь, як насильство в сім`ї, не вимагає доведення факту завдання реальної шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, є необґрунтованим та свідчить про невірне тлумачення останньою норм ст. 173-2 ч.1 КУпАП. 
       Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 09.12.2021р., ОСОБА_2 не інкримінувалося вчинення дій такого характеру, в результаті яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. 
       Самостійно суд не вправі формулювати зміст вчиненого особою діяння та доповнювати суть висунутого особі обвинувачення з тим, щоб воно відповідало об`єктивній стороні певного правопорушення. 
Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Постанова суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає. 
       Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                П О С Т А Н О В И В :
       В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.12.2021 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.173-2 ч.1 КУпАП, залишити без змін.
       Постанова оскарженню не підлягає.

       Суддя                                         В.Ф.Кифлюк
Копія. Згідно з оригіналом: суддя