ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1057/21  Номер провадження 22-ц/814/351/22	Головуючий у 1-й інстанції Зоріна  Д.О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.
за участю секретаря судових засідань: Бродської В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В :
В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якій просила здійснити поділ спільного майна подружжя - автомобіля Daewoo Lanos 2007 року випуску, шляхом стягнення з відповідача на її користь Ѕ частини вартості вказаного автомобіля та стягнути понесені нею судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 12.09.1992 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, якій 03.01.2013 рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області було розірвано. Під час шлюбу сторони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль Daewoo Lanos, 2007 року випуску, якій після розірвання шлюбу залишився в особистому користуванні відповідача. 
В 2019 році, після пред`явлення відповідачем позову про визнання її та сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач дізналася про те, що відповідач продав спірний автомобіль, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2021 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частини вартості автомобіля Daewoo Lanos, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що становить 49593,50 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати, понесені позивачем на оплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що автомобіль DAEWOO LANOS був придбаний під час перебування сторін у шлюбі, тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, спірний автомобіль відповідачем було відчужено без згоди позивача, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача половини вартості автомобіля визначену у висновку експерта № 165 від 04.09.2021 року.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довела те що автомобіль є спільним майном подружжя. Вважає, що розрахунок вартості автомобіля проведено без врахування його пошкоджень та зносу. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у власності позивача залишився інший автомобіль. 
Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом, оскільки з 2013 року остання жодних дій на відновлення свого права не вчиняла. 
Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що з 12.09.1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03.01.2013 року було розірвано.
Під час перебування у шлюбі сторонами, 01.12.2007 року за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль Daewoo Lanos, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . 
Згідно відомостей, наданих Територіальним сервісним центром № 31/16-15-724 від 07.05.2021 року вбачається, що автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , 29.03.2017 року знято з обліку для реалізації, а 07.04.2017 на підставі договору купівлі продажу перереєстровано на нового власника. 
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірний автомобіль набутий під час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та у рівних частках належить сторонам - по Ѕ кожному. 
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).
Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль сторони придбали під час шлюбу.
В доводах апеляційної скарги відповідач вказував на те, що спірний транспортний засіб ним було придбано за власні кошти, кошти його рідних та частину запозичених в кредит, проте належних та допустимих доказів на підтвердження таких тверджень не надав.
Зазначив, що він після розірвання шлюбу користувалася автомобілем самостійно, за власні кошти підтримував автомобіль в належному технічному стані, ніс витрати, пов`язані з використанням автомобіля, в свою чергу позивач втратила інтерес до авто та тягар його утримання не несла. Крім того, відповідач вказував, що суд першої інстанції не вірно обрахував строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач пропустила строк звернення до суду з даним позовом, який слід рахувати з 2013 року - з часу розірвання шлюбу.
Колегія суддів відхиляє такі доводи, виходячи з наступного.
Статтею  72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі №6-258цс15, а також у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі №299/19766/16, від 19 березня 2020 року в справі №471/497/19, від 07 квітня 2020 року в справі №336/33/17, від 28 травня 2020 року в справі №335/7371/17.
У справі встановлено, що відповідач за взаємною згодою з позивачем, користувався спірним автомобілем з часу розірвання шлюбу. Про те, що автомобіль було відчужено ОСОБА_2 , позивачу стало відомо лише в 2019 році, коли ОСОБА_3 подав позов до суду про визнання ОСОБА_1 та їхнього сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення. 
Сторони у справі, з часу розірвання шлюбу не спілкувалися, про продаж автомобіля позивачу не було відомо до 2019 року, що не заперечується відповідачем.
Звертаючись до суду із цим позовом у березні 2021 року, ОСОБА_1 не пропустила передбачений законом строк позовної давності для звернення до суду, оскільки вона звернулася до суду до спливу трьох років з моменту, коли дізналася про своє порушене право, зокрема про відчуження ОСОБА_2 без її згоди автомобіля, який є об`єктом спільної сумісної власності. 
Таким чином, доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності є необґрунтованими, оскільки перебіг строку позовної давності починається не з моменту розірвання між сторонами шлюбу, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права.
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У справі встановлено, що автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , 07.04.2017 року відповідачам було відчужено. 
Визначаючи розмір вартості частки автомобіля, суд першої інстанції вірно врахував як належний доказ наданий позивачем висновок експерта № 165 від 04.09.2021 року, оскільки останній складений відповідно до вимог чинного законодавства, та відповідачем не спростовано.
Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи.
В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач заперечує проти вартості спірного автомобіля, при цьому, доказів на підтвердження своїх заперечень щодо іншої дійсної ринкової вартості спірного автомобіля на час розгляду справи суду надано не було.
Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, яким судом надана відповідна правова оцінка.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Крюківський районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів.
У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08.02.2022.

Головуючий суддя :                                         Т.В. Одринська

Судді:                                                         О.О. Панченко

                                                                       В.П. Пікуль