КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
14 грудня 2021 року
 
справа № 759/2337/21
                                         
провадження № 22-ц/824/9913/2021   
                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Твердохліб Ю.О., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
 
В лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.06.2011 року у розмірі 45577,25 грн та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. 
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3990,96 грн та судові витрати у розмірі 198,77 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду представник банку подала апеляційну скаргу.
В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить заочне рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.  Посилається на те, що не може вважатись неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами та саме по собі посилання на неознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
Вважає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у стягненні відсотків та посилається на ст. 1048 ЦК України як на підставу для стягнення відсотків  на рівні облікової ставки НБУ. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України  дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та пенею першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з умовами кредитування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом АТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що ОСОБА_1 підписав заяву із позивачем від 07.06.2011 року з метою отримання банківських послуг. 
Відповідачем умови кредитного договору виконано не було, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 30.11.2021 рік у розмірі 49032,54 грн, яка складається з:
3990,96 грн - заборгованість за тілом кредиту;
41346,83 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 
3694,75 грн - нарахована пеня.
Разом із тим, позивач просить стягнути із відповідача  заборгованість у розмірі 45577,25 грн, яка складається з:
3990,96 грн - заборгованість за кредитом;
41346,83 грн - заборгованість за простроченими відсотками;
239,46 грн - заборгованість за пенею.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
            Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження позовних вимог представником банку до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, виписку з банківської картки, довідку про видачу банківських карток, анкету-заяву, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.06.2011 року, слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, тощо.
Втім, анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а й отримав ці умови та правила, з якими він погодився. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України.
Витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.06.2011 року шляхом підписання анкети-заяви.
Відповідний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17.
Вимоги щодо стягнення відсотків в порядку ст. 1048 ЦК України позивачем в суді першої інстанції заявлено не було, тому апеляційним судом такі вимоги переглянуті бути не можуть. 
Інші доводи  апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 3 ст. 389 ЦПК України дана справа є малозначною, тому постанову суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,- 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
            Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач      
                                                              
Судді