ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/977/22 Справа № 202/1793/21  Категорія 50 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У березні 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 23 листопада 2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Судовий наказ про стягнення аліментів відповідачем не виконується, з зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за листопад 2020 року у розмірі 206,75 грн.
       З урахуванням викладеного, просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 414,63 грн.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції. Врахувавши інформацію із останньої довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом про сплату останнім заборгованості у повному обсязі, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх недоведеність.
       Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
       Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінку тій обставині, що обов`язок зі своєчасної сплати аліментів відповідачем не був виконаний, адже аліменти за листопад 2020 року сплачені лише 18 грудня 2020 року, тобто починаючи з 01 грудня 2020 року по 17 грудня 2020 року останнім порушений покладений на нього обов`язок. 
        ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.3). 
23 листопада 2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 202/6680/20 від 24 листопада 2020 року, складеної державним виконавцем Михайленко Ю.В. станом на 28 лютого 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 206,75 грн. (а.с. 7).
За змістом листа, складеного державним виконавцем Михайленко Ю.В., вих. № 6464 від 18 березня 2021 року, боржником 18 грудня 2021 року було перераховано кошти у розмірі 5700,02 грн., 13 січня 2021 року у розмірі 2750,00 грн., та 16 лютого 2021 року у розмірі 2750,00 грн. (а.с. 9)
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, складеної державним виконавцем Михайленко Ю.В. 31 липня 2021 року, у боржника станом на 30 липня 2021 року відсутня заборгованість по сплаті аліментів (а.с. 16).
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
       Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайленко Ю.В., відкрите виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового наказу. 
Відповідачем 18 грудня 2020 року було сплачено аліменти за два місяці у розмірі 5 700 грн. 
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. 
Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.
Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.
 Встановивши вказані обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_4 у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки відповідач сплачував заборгованість по аліментам щомісячно, як йому було запропоновано державним виконавцем, що в свою чергу свідчить про відсутність у останнього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства
Доводи апеляційної скарги про те, що сплата відповідачем ліментів у грудні 2020 року у повному розмірі не є обставиною, що виключає застосування пені є безпідставними, оскільки у цій категорії справ визначальним є вина платника аліментів у виникненні заборгованості по аліментам.
Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до особистого тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
       Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року -залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

Судді:                                                                        В.С. Городнича

                                                                               О.В. Лаченкова