ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2022 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 522/7441/21
Апеляційне провадження № 22-ц/813/5981/22
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач), 
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу адвоката Коваль Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи 
В квітні 2021 року адвокат Жекало І.С. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі -ДТП) а.с.2-3. 
В обґрунтування позову послався на те, що 03 січня 2021 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Тойота Рав4», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки, та автомобіля «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу, за кермом якого перебував ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. 
Постановою Приморського районного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 притягнуто за ст.124 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу. 
Діями відповідача позивачу завдано майнову шкоду у розмірі 63008,08 грн, що підтверджується висновком №11-21 від 01 лютого 2021 року експертного автотоварознавчого дослідження. Вартість даного дослідження склала 2800 грн. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА». Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 36391,47 грн. 
Різниця між загальною сумою нанесеної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням становить 26516,61 грн. Врегулювати питання щодо добровільного відшкодування відповідачем даної різниці матеріальної шкоди не вдалося. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь:
- суму матеріального збитку у розмірі 26516,61 грн.;
- суму витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу в розмірі 2800 грн.
У відзиві на позовну заяву адвокат Коваль Н.М. в інтересах  ОСОБА_1 з позовними вимогами не погодилася, вважала їх такими, що не підлягають задоволенню (а.с.46-49). 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, що оскаржується
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2021 року позов задоволено. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 26516,61 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу в розмірі 2800 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності, а різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням підлягає стягненню з відповідача, як з особи, яка завдала майнову шкоду потерпілому (а.с.63-67).

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі адвокат Коваль Н.М. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку та не звернув уваги на те, що оскільки відповідач уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а розмір шкоди, розрахований позивачем, знаходиться в межах ліміту застрахованої відповідальності, то на неї не може бути покладено обов`язку відшкодувати різницю між сумою страхового відшкодування та сумою, визначеною судовим експертом, оскільки це нівелює поняття страхування цивільно-правової відповідальності (а.с.71-74). 
Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Позиція апеляційного суду
Відповідно до правил ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:
- страховик виплатив позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності, 
- різниця між загальним розміром відшкодування та страховою виплатою повинна бути стягнена з відповідачки. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду.

Фактичні обставини, встановлені судом
Встановлено, що 03 січня 2021 року о 16.15 год. по вул.Мукачівській, 6/3 в м.Одесі ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота Рав4», номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді з паркінгу не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з автомобілем «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.
Постановою Приморського районного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 притягнуто за ст.124 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн (а.с.25-26). 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Тойота Корола», номерний знак НОМЕР_2 , за №11-21 від 01 лютого 2021 року, проведеного судовим експертом Крутих Є.О., вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 03 січня 2021 року, визначається рівною 63008,08 грн. Вартість даного дослідження склала 2800 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 15 січня 2021 року (а.с.6-14,15-23,24).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», що підтверджується полісом №АО/3785415 від 15 серпня 2020 року (а.с.51).  
Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 36391,47 грн. відповідно до страхового акту/наказу №00396184 від 17 березня 2021 року (а.с.52,53,54). 
Різниця між загальною сумою нанесеної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням становить 26516,61 грн. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно зі абзацом 2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого  ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачки, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з  ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та Верховним Судом з врахуванням вказаної позиції в постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 , від 16 грудня 2020 року у справі №462/1696/15-ц, від 16 грудня 2020 року у справі №757/13525/18-ц, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18.
Крім того, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про виплату страховиком страхового відшкодування позивачу в межах ліміту відповідальності, з застосуванням вимог ст.22 ЦК України, п.9.1ст.9, п.22.1ст.22, ст.29, п.32.7ч.1ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п.2.4.,8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МЮУ, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року  №142/5/2092 (у редакції наказу МЮУ, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159).
Дані висновки суду також узгоджуються з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17, від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому на відповідача не може бути покладено обов`язку відшкодувати різницю між сумою страхового відшкодування та сумою, визначену судовим експертом, не приймаються до уваги з вищевикладених підстав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Суд першої інстанцій правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому судове рішення є законним та обґрунтованим.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на положення ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат у разі відмови у задоволенні вимог покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст.268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коваль Наталії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:
   
Судді: