ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2054/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 січня 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового поводження апеляційну скаргу Громадянина Афганістану ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від "25" червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Громадянина Афганістану ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А:
Громадянин Афганістану ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Державної міграційної служби України №376-20 від 31.08.2020 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Афганістану ОСОБА_1 щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2021 позовна заява, як така, що не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, залишена без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2021 року адміністративний позов повернуто у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду про залишення позову без руху.
Представник позивача не погодився із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та повернути справу для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що ні позивач, ні його представник ухвалу суду від 01.02.2021 про залишення позову без руху не отримували, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості виконати вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Також вказує про безпідставне твердження суду щодо оприлюднення вказаної ухвали у Єдиному державному реєстрі  судових рішень, оскільки позивач не володіє українською мовою. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає, а викладені у апеляційній скарзі мотиви апелянта є прийнятні з огляду на наступне. 
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що копія ухвали направлена за адресою позивача, наявною в матеріалах справи, та отримана представником позивача 18.03.2021 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала суду від 01.02.2021 відповідно до положень Закону України «Про доступ до судових рішень», оприлюднена 03.02.2021. Оскільки позивач не виконав вимоги ухвали від 01.02.2021, то суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що у адміністративному позові зазначена поштова адреса БФ «Право на захист» - м. Київ, вул. Щекавицька, буд. 55 та адреса проживання позивача - АДРЕСА_2 . Контактні номери телефону та електронні адреси не зазначені.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копія ухвали суду від 01.02.2021 про залишення позову без руху, яка надіслана судом за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, буд. 55, отримана БФ «Право на захист» (а.с.18).
Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про отримання копії ухвали суду від 01.02.2021 представником позивача.
Дійсно, згідно з п. 10 ст. 127 КАС України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази про участь у справі представника позивача та документи, що підтверджують повноваження представника, які передбачені ст. 59 КАС України, зокрема, довіреність фізичної особи, довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, ордер або довіреність, які підтверджують повноваження адвоката як представника.
Крім того, адміністративний позов підписано безпосередньо позивачем, однак у матеріалах справи відсутні докази про направлення копії ухвали за адресою проживання позивача ( АДРЕСА_2 ).
Тож, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про невиконання позивачем вимоги ухвали від 01.02.2021  та наявність підстав  для повернення позовної заяви.
Такі дії суду обмежили право позивача (в аспекті доступу до суду) і стали перешкодою для захисту його прав.
Колегія суддів зауважує, що право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.
Слід зазначити, що частиною другою статті 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Суд виходить з того, що забезпечення конституційного права на апеляційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляційну скаргу.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилання суду першої інстанції про те, ухвала від 01.02.2021 оприлюднена 03.02.2021 у Єдиному державному реєстру судових рішень є необґрунтованим, з урахуванням такого.
Вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у частині шостій   статті 251 КАС України, і в цьому переліку день оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не прирівняно до дня вручення судового рішення, а тому посилання суду першої інстанції на те, що про наявність ухвали про залишення позову без руху скаржник мав змогу дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень з моменту її оприлюднення, є помилковими. Можливість дізнатися про постановлену апеляційним судом ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень є лише правом заявника.
Водночас оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не скасовує обов`язок суду направляти копії судових рішень учасникам справи на належну адресу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20.
Враховуючи наведені обставини, колегія доходить висновку про те, що судом першої інстанції порушено вимоги п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України та передчасно постановлено ухвалу від 25 червня    2021 року про повернення позовної заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації заявником права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Громадянина Афганістану ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "25" червня 2021 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя  Судді:	Л.Т. Черпіцька  О.Є. Пилипенко  Я.М. Собків