КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                         _____________________________________
Справа № 761/20449/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/14019/2021                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                    судді-доповідача              Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                      при секретарі                     Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року (суддя Юзькова О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, 
встановив:
 
у липні 2020р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем 24 жовтня 1990р.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 24 жовтня 1990 року відділом РАЦС Червоноармійського РВК м Дніпропетровська між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 705, вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач стверджувала, що подружні стосунки між нею та відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні стосунки та обов`язки. Протягом спільного проживання в сім`ї регулярно відбувалися непорозуміння та сварки.
Позивач зазначала, що більше чотирьох років вони проживають окремо один від одного, шлюб існує формально і його збереження не має жодного сенсу. Примирення не є можливим, а перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін.
 Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 жовтня 1990 року відділом РАЦС Червоноармійського РВК м. Дніпропетровська, актовий запис № 705, розірвано. 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та надати йому строк в три місяці для примирення із ОСОБА_2 .
Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції розглянув справу без його участі, не повідомивши його про судове засідання 10 грудня 2020 року, не вручивши йому копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості у встановлені законом строки надати відзив та докази по справі.
Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував фактичних 
                                                                     
взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу та не вжив заходи для примирення подружжя.
Відповідач вважає, що на даний момент він з позивачем переживають труднощі тимчасового характеру, які суттєво впливають на взаємовідносини подружжя. Зокрема, значний вплив на стосунки відбувся після пред`явлення йому обвинувачення у кримінальній справі №757/ 870/18-к у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368 КК України, взяття під варту і перебування його у Київському слідчому ізоляторі впродовж 3 років і 5 місяців, а тому вказана обставина і стала вирішальною причиною для позивача, щоб звернутись із позовом до суду та припинити 30-річний шлюб.
Відповідач стверджує, що обставини його не проживання за адресою: АДРЕСА_1 більше чотирьох років, як це встановив суд першої інстанції, не пов`язані із відсутністю взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейні стосунки та обов`язки подружжя, а викликані виключно перебуванням його у Київському слідчому ізоляторі.
Відповідач вважає, що незважаючи на тимчасові непорозуміння із позивачем, їх шлюб можна зберегти і він бажає вжити для цього всі необхідні заходи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки відповідач був обізнаний про відкриття провадження судом першої інстанції, а судові засідання переносилися через систематичну неявку відповідача та подані ним клопотання про перенесення розгляду справи. Крім того, позивач вважає, що подальший шлюб між нею та відповідачем є неможливим, оскільки протягом їх спільного проживання в сім`ї регулярно відбувалися сварки і подружні стосунки припиненні більше, ніж чотири роки тому.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1   та його представника - адвоката Сидоренка В.В. , які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача - адвоката Ізотова І.І., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1990 року. Неповнолітніх дітей не мають.
За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.  
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
                                                                       
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.  
Однак, ухвалюючи заочне рішення у даній справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв та не врахував, що відповідач не був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 10 грудня 2021 року, так як в матеріалах справи відсутнє повідомлення про вручення йому судової повістки.
Крім того, суд не звернув увагу на заяву відповідача від 21 серпня 2020 року (с.с.26), в якій останній повідомив адреси, за якими необхідно направляти йому судові повістки, а також про можливість направлення судової повістки на його електронну адресу, що судом першої інстанції зроблено не було.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на перегляд заочного судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на перегляд заочного рішення.
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, суд не врахував вказаних обставин, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення апеляційним судом.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. 
Згідно з частинами другою, третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
                                                              
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, проживати разом із відповідачем однією сім`єю не бажає, а примушування її до шлюбу з відповідачем буде суперечити принципу добровільності шлюбу та порушуватиме принцип вільності особи у своїй гідності та правах, встановлений ст. 21 Конституції України, тобто буде суперечити інтересам позивача.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, між ними склалися конфлікті стосунки, позивач не бажає зберігати шлюб, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.
Доводи відповідача про те, що суд не надав йому строк для примирення з позивачем, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ознайомившись з матеріалами справи 21 серпня 2020 року, відповідач не заявляв суду першої інстанції клопотання про надання строку для примирення.
Крім того, колегія суддів враховує, що судовий розгляд позовної заяви про розірвання шлюбу триває з 17 липня 2020 року, тому як до 10 грудня 2020 року, так і до розгляду справи апеляційним судом, відповідач мав достатньо часу для примирення з дружиною, однак такою можливістю не скористався.
Посилання відповідача у апеляційному суді, що здійснювати дії по примиренню з дружиною він буде тільки після постановлення апеляційним судом відповідної ухвали, не свідчать про бажання відповідача зберегти сім`ю, а на думку колегії суддів, направлені на затягування розгляду справи.
Твердження відповідача, що судом першої інстанції йому не були у повному обсязі роз`яснені його права у судовому засіданні, не є підставою для відмови у задоволенні  позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 221 ЦПК України головуючий з`ясовує обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснює їх у разі необхідності, крім випадків, коли учасника справи представляє адвокат.
Під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення інтереси відповідача представляв адвокат Сидоренко В.В., який зобов`язаний був роз`яснити ОСОБА_1 всі права, які діючий процесуальний кодекс надає відповідачу у судовому процесі.
Крім того, процесуальні права відповідача були відновлені шляхом прийняття до розгляду його апеляційної скарги, призначення апеляційного розгляду з повідомленням учасників справи та надання відповідачу можливості надати всі докази, він мав намір подати до суду першої інстанції на спростування доводів позивача. Однак, такою можливістю відповідач не скористався.
Доводи апеляційної скарги, що позивач та відповідач переживають тимчасові труднощі, які викликані притягненням відповідача до кримінальної відповідальності та його перебуванням більше, ніж 3 роки під вартою у Київському СІЗО, спростовуються позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, яка зазначає, що підставами для подання заяви про розірвання шлюбу стали відсутність взаєморозуміння, подружні зради чоловіка, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Протягом спільного проживання в сім`ї регулярно відбувалися сварки, а за період окремого проживання вони стали чужими людьми, між ними втрачені всі духовні зв`язки, тому шлюб носить формальний характер і його збереження не має ніякого сенсу.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає встановленим, що подальше 
                                                                       
спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд 
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
            Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким шлюб, укладений між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 жовтня 1990 року відділом РАЦС Червоноармійського РВК м. Дніпропетровська, актовий запис № 705, розірвати.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                          І.М. Рейнарт  

Судді                                                                             Г.М. Кирилюк

                                                                                       Т.А. Семенюк