ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/13067/18                                            суддя першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                     - Степанюка А.Г.,
суддів                                - Бужак Н.П., Костюк Л.О.
при секретарі                                - Закревській І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (далі - Позивач, ТОВ «М.С.Л.») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, у подальшому заміненого на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.04.2018 №0248591212 та №0248621212.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спірними індивідуальними актами застосовано до Позивача штрафні санкції саме за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань, самостійно визначених платником у податковій декларації за півріччя 2017 року, а не за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань на підставі рішення суду у справі №826/12186/16. Підкреслив, що у зв`язку з наявністю податкового боргу контролюючим органом самостійно перерозподілялися сплачені підприємством суми коштів, що й зумовило несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було вірно встановлено порядку черговості виникнення податкового боргу, адже спочатку сплачені кошти повинні були бути зараховані в погашення боргу на підставі рішення суду, а вже потім на підставі податкової декларації за півріччя 2017 року. Разом з тим, як наголошує Апелянт, судом залишено поза увагою, що більша частина коштів була направлена Відповідачем на погашення податкового боргу згідно податкової декларації, тобто боргу, що виник пізніше. Крім того, зауважує, що судом не враховано, що штрафні санкції застосовані за несвоєчасну сплату податкового боргу, що виник саме на підставі рішення суду, а не податкової декларації. Окремо звертає увагу на застосуванні судом нерелевантних позицій Верховного Суду, а також неврахуванні судом того, що неможливість своєчасної сплати податкового боргу була зумовлена застосуванням до ТОВ «М.С.Л.» санкцій згідно рішення РНБО від 02.09.2015, що свідчить про об`єктивну відсутність реальної можливості у платника податків забезпечити своєчасну сплату грошових зобов`язань.
Після усунення визначених в ухвалі від 01.11.2021 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.01.2022.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що ТОВ «М.С.Л.» не було враховано, що у ході перевірки було встановлено факт порушення строків сплати податкового зобов`язання за півріччя 2017 року, а не податкових зобов`язань за 2015-2016 роки. Відтак, на переконання Відповідача, судом першої інстанції було вірно застосовано норми ПК України та практику Верховного Суду в аналогічній категорії справ, оскільки у межах спірних правовідносин встановлено факт несвоєчасної сплати платником самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання, а зарахування її контролюючим органом в рахунок погашення боргу, що виник у порядку черговості, не є підставою для звільнення від санкцій.
У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній аргументів і підстав.
Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що працівниками ГУ ДФС у м. Києві у квітні 2018 року на підставі пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4, пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ТОВ «М.С.Л.» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплаченої сплати податку на прибуток.
У ході перевірки встановлено порушення ТОВ «М.С.Л.» термінів сплати податку на прибуток, за що ст. 126 ПК України передбачена відповідальність.
Висновки перевірки зафіксовані в акті від 03.04.2018 №1650/26-15-12-12-12-30109292 (а.с. 16-18). 
За наслідками перевірки контролюючим органом 27.04.2018 винесені податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:
- №0248591212, яким за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України на підставі ст. 126 останнього до Позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 295  308,72 грн за затримку від 31 до 593 календарних днів граничного строку сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств (20% від 1  476  543,60 грн) (т. 1 а.с. 12-13);
- №0248621212, яким за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України на підставі ст. 126 останнього до Позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 114  000,00 грн за затримку від 2 до 27 календарних днів граничного строку сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств (10% від 1  140  000,00 грн) (т. 1 а.с. 14-15).
За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 04.07.2018 №22428/6/99-99-11-03-01-25 скаргу ТОВ «М.С.Л.» залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін (т. 1 а.с. 19-20).
Надаючи оцінку спірним індивідуальним актам, суд першої інстанції також встановив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2016 у справі №826/12186/16 задоволено позов Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до ТОВ «М.С.Л.» про стягнення податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 28  916  936,39 грн. Указаний борг виник у зв`язку із несплатою узгоджених податкових зобов`язань згідно податкових декларацій з податку на прибуток від 29.02.2016 за 2015 рік, від 22.04.2016 за І квартал 2016 року та уточнюючої декларації з податку на прибуток від 01.06.2016.
Також цим судовим рішенням встановлено порядок його виконання, а саме: сплата ТОВ «М.С.Л.» в дохід державного бюджету податкового боргу з податку на прибуток повинна здійснюватися шляхом розстрочення впродовж 36 місяців із сплатою заборгованості щорічно рівними частинами у сумі по 9  638  645,47 грн, починаючи з 01.10.2016 по 01.10.2019 відповідно до наступного графіку: перший платіж - до 01.10.2017, другий платіж - до 01.10.2018, третій платіж - до 01.10.2019.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 02.08.2017 ТОВ «М.С.Л.» до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві подано податкову декларацію №9151686274 з податку на прибуток підприємства за півріччя 2017 року, згідно якої загальна сума нарахованого до сплати податку на прибуток за звітний (податковий) рік склала 2  775  657 грн, граничний строк сплати 19.08.2017.
Станом на 19.08.2017 у ТОВ «М.С.Л.» в інтегрованій картці з податку на прибуток обліковувалася заборгованість у розмірі 2  586  396,16 грн.
Податкові зобов`язання, задекларовані ТОВ «М.С.Л.» у податковій декларації від 02.08.2017 №9151686274, сплачено у період з 21.08.2017 по 24.10.2017. При цьому, кошти, які сплачував Позивач у вказаний період першочергово зараховувались у рахунок погашення податкового боргу попередніх періодів, а їх залишок - в рахунок погашення поточних декларованих зобов`язань.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 14, 16, 31, 36, 38, 57, 87, 89, 109, 131, 126, 203 Податкового кодексу України, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи підтверджують наявність у Позивача податкового боргу у спірний період та відповідно несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.
Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Приписи п. 49.1, абз. 1 п. 49.2 ст. 49 ПК України визначають, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Згідно п. 49.20 ст. 49 Податкового кодексу України якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.
Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.
Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У свою чергу, пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Разом з тим, матеріали справи свідчать, що податковий борг виник у Позивача на підставі рішення суду від 12.09.2016 у справі №826/12186/16 та податкової декларації від 02.08.2017 №9151686274. При цьому, як свідчать відомості наданої на вимогу суду апеляційної інстанції інтегрованої картки платника (т. 2 а.с. 6-142), сплачені ТОВ «М.С.Л.» у період з 21.08.2017 по 24.10.2017 згідно платіжних документів (т. 1 а.с. 144-155) кошти спрямовувалися контролюючим органом в першу чергу в рахунок погашення податкового боргу, що виник на підставі податкової декларації за півріччя 2017 року, та у подальшому - судового рішення.
У розрізі наведеного судова колегія звертає увагу, що згідно п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом (п. 31.3 ст. 31 ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені податковим законодавством строки сплату узгодженого грошового зобов`язання, невиконання якого має своїм наслідком притягнення до відповідальності за п. 126.1 ст. 126 ПК України.
У свою чергу, за правилами п. 87.9 ст. 87 ПК у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно п. 131.2 ст. 131 ПК при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що у разі якщо у платника податків є податковий борг незалежно від визначеного платником податків призначення платежу при сплаті сум податкових зобов`язань (як при своєчасній, так і при несвоєчасній сплаті) контролюючий орган зобов`язаний  зарахувати платежі в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення в порядку, відповідно до якого в першу чергу погашається податкове зобов`язання, а далі штрафи і пеня). Законом не встановлено виключень для платежів, які платник податків сплачує на погашення податкового боргу, який стягнуто з нього згідно з рішенням суду. Стягнення з платника податків податкового боргу судом є підтвердженням обов`язку платника податків сплатити податковий борг із забезпеченням виконання цього обов`язку у примусовому порядку.
У постанові від 05.03.2021 у справі №805/1079/17-а Верховний Суд підкреслив, що та обставина, що позивач сплачував платежі, які були зараховані в рахунок податкового боргу в порядку черговості виникнення, у відповідності із встановленим судом графіком, не створює підстави для іншого застосування норми пункту 87.9 статті 87 ПК, оскільки розстрочення судом сплати позивачем податкового боргу стосувалося порядку виконання судового рішення та не змінило сутності обов`язку позивача сплатити податковий борг. Сплачувані позивачем суми на погашення стягнутого згідно із судовим рішенням податкового боргу не мали якогось відмінного правового режиму чи-то іншого призначення, ніж погашення податкового боргу.
Такий самий висновок щодо застосування пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах Верховний Суд зробив й у постановах від 10.12.2019 у справі № 821/865/16, від 23.05.2019 у справі № 2а-6851/12/2670, від 24.11.2020 у справі № 520/13377/19.
Як було наголошено вище, податковий борг, сума якого була стягнута з ТОВ «М.С.Л.» на підставі рішення суду у справі №826/12186/16, виник у зв`язку з несплатою товариством узгоджених податкових зобов`язань згідно податкових декларацій з податку на прибуток від 29.02.2016 за 2015 рік, від 22.04.2016 за І квартал 2016 року та уточнюючої декларації з податку на прибуток від 01.06.2016. У свою чергу податковий борг, щодо якого здійснювалося зарахування ГУ ДПС у м. Києві сплачених ТОВ «М.С.Л.» коштів у період з 21.08.2017 по 24.10.2017 (окрім коштів в сумі 30  461,10 грн), виник на підставі узгоджених податкових зобов`язань згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємств за півріччя 2017 року (т. 1 а.с. 162-165), тобто пізніше. 
При цьому, хоча згідно відомостей інтегрованої картки платника починаючи з 12.09.2016 із складу недоїмки було виключено розстрочену суму податкової заборгованості у розмірі 28  915  908,40 грн на виконання вимог Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, однак за згаданими вище правилами Податкового кодексу України, практикою Верховного Суду і нормами цього ж Порядку погашення суми розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) здійснюється у загальному порядку погашення згідно з черговістю виникнення. 
Таким чином, факт обліку в інтегрованій картці платника недоїмки з податку на прибуток у розмірі 2  586  396,16 грн станом на 19.08.2017 не спростовує те, що указана недоїмка виникла у зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на підставі декларації за півріччя 2017 року, а не внаслідок несплати стягнутої за рішенням суду податкової заборгованості за попередні періоди (2015 рік та І квартал 2016 року).
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що, застосовуючи до ТОВ «М.С.Л.» штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України, ГУ ДПС у м. Києві не було враховано положень п. 87.9 ст. 87 ПК України, які регламентують порядок погашення податкового боргу за правилами черговості його виникнення. Відтак виявлені у ході перевірки порушення є такими, що не підтверджуються матеріалами справи, позаяк внаслідок порушення алгоритму зарахування контролюючим органом коштів в рахунок погашення податкового боргу з урахуванням черговості його виникнення суд позбавлений можливості перевірити правильність наведених в акті перевірки та спірних податкових повідомлення-рішеннях розрахунків.
Викладене у свою чергу свідчить про неможливість врахування судом апеляційної інстанції у межах спірних правовідносин доданих ТОВ «М.С.Л.» до апеляційної скарги сертифікатів Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (т. 1 а.с. 80-85), оскільки недотримання ГУ ДПС у м. Києві вимог п. 87.9 ст. 87 ПК України унеможливлює визначити період та зобов`язання, щодо несвоєчасної сплати якого застосовано до підприємства штрафні санкції.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на недотримання контролюючим органом хронології погашення податкового боргу, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «М.С.Л.» витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, в сумі 15  349,08 грн, з яких 6  139,63 грн за подання позовної заяви та 9  209,45 грн за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» - задовольнити повністю.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2021 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2018 року №0248591212 та №0248621212.
Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (01024, м. Київ, вул. Шовковична, 50-А, код ЄДРПОУ 30109292) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 15  349 (п`ятнадцять тисяч триста сорок дев`ять) гривень 08 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 
Судді                                                                                            Н.П. Бужак
                                                                                                    Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано 02 лютого 2022 року.