ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 лютого 2022 року           справа №200/4449/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Сіваченка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу ДПС  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 р.  у справі  № 200/4449/21 (головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.)   за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу ДПС  до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)      про  визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,
                                                ВСТАНОВИВ:
14 квітня 2021 року до  Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Донецькій області   до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)            (далі відповідач), в якій позивач просив  визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 29.03.2021 ВП № 63047156 на суму 10200, 00 грн. (а.с. 1-4).
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 7 грудня 2021 року у справі  № 200/4449/21  у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 172-174).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій останній просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  новий механізм відшкодування податку на додану вартість, який діє з 01.04.2017, не передбачає повернення узгоджених невідшкодованих сум податку у інший спосіб, у тому числі, через формування та надання до органу державної казначейської служби висновків про суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню.
Апелянт зазначає, що ним були вжиті усі належні та можливі заходи щодо своєчасного виконання рішення суду.
З огляду на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 200/12162/19-а, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 31 серпня 2020 року, вирішено, зокрема, зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області перерахувати переплату, що обліковується на бюджетному рахунку з податку на додану вартість (КБК платежу 14010100) як сума невідшкодованого бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 28405,32 грн. на бюджетний рахунок № НОМЕР_1 з екологічного податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря двоокису вуглецю стаціонарними джерелами забруднення (КБК 19011000) (а.с. 58-69).
16 вересня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63047156 з примусового виконання виконавчого листа  № 200/12162/19-а (а.с. 71-72).
24 листопада 2020 року державним виконавцем складено вимогу щодо надання документального підтвердження стосовно виконання вимог виконавчого листа.
Головним управлінням ДПС у Донецькій області в листах від 26.11.2020 № 86528/10/05-99-04-02-14, від 09.12.2020 № 89080/10/05-99-04-02-14 повідомлено, що за умовами повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені, податковий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі вказаного висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань. На виконання вимог ст. 43 Податкового кодексу України боржником на адресу Управління державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області спрямовано висновок від 26.11.2020 № на суму 28405,32 грн. Зазначено, що відповіді від Управління державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області не надходило.
17 грудня 2020 року Управлінням державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області в листі № 03-42/1391 повідомлено, що при поданні висновку Головним управлінням ДПС у Донецькій області не дотримано порядок, передбачений наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 № 60 «Про затвердження Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені». Зауважив, що висновок подано за формою, затвердженою Порядком від 03.09.2013 № 787, який втратив чинність.
В листі від 24.02.2021 № 3876/5/05-99-18-06-14 Головним управлінням ДПС у Донецькій області повідомлено, що станом на поточну дату відсутні механізми відшкодування податку на додану вартість, перерахування переплати, що обліковується на бюджетному рахунку як бюджетне відшкодування та інші податки та збори. З метою виконання рішення суду, боржником до Державної податкової служби України спрямовані листи щодо надання практичної допомоги та роз`яснень з метою виконання рішення суду, зокрема, № 200/16162/19-а.
20 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Слов`янська сіль», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
16 лютого 2021 року постановою державного виконавця змінено назву сторони виконавчого провадження, а саме: назву стягувача з ТОВ «Руссоль-України» на ТОВ «Слов`янська сіль» (а.с. 107-108).
16 лютого 2021 року державним виконавцем складено вимогу щодо надання документального підтвердження стосовно виконання вимог виконавчого листа боржником (а.с. 110-111).
Постановою державного виконавця від 01 березня 2021 року за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, накладено на боржника Головне управління ДПС у Донецькій області штраф у розмірі 5100 грн. (а.с. 112-113).
23 березня 2021 року державним виконавцем складено вимогу щодо надання документального підтвердження стосовно виконання вимог виконавчого листа.
Постановою державного виконавця від 29 березня 2021 року за повторне невиконання рішення боржником без поважних причин, накладено на боржника Головне управління ДПС у Донецькій області штраф у розмірі 10200 грн. (а.с. 18-19).
Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
При вирішенні  справи  суд виходить з наступного.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.
За змістом частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404 у відповідній редакції).
За приписами статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404 занотовано: відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Виконавець відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404 зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Унормуванням пунктів 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404 передбачено: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 26 Закону № 1404 визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність   (частина перша та друга статті 63 Закону № 1404).
Статтею 75 Закону № 1404 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Суд зазначає, що рішення у справі № 200/12162/19-а набрало законної сили 21.07.2020 і саме з цієї дати стало обов`язковим для виконання позивачем.
Станом на час прийняття спірної постанови відомості щодо виконання рішення суду у справі  №  200/12162/19-а відсутні.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.
При цьому, у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин на нього накладається штраф у подвійному розмірі та виконавець звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Постанова про накладення штрафу є правомірною у разі відсутності у державного виконавця станом на дату винесення постанови про накладення штрафу відомостей про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку.
Посилання позивача на те, що боржником вчинялись всі передбачені законом дії щодо виконання судового рішення, а саме: направлено до Управлінням Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області висновок про повернення коштів та надіслано лист-запит до ДПС України щодо надання практичної допомоги та роз`яснень з метою виконання рішення суду, зокрема, № 200/16162/19-а суд вважає таким, що не свідчить про поважність причин невиконання рішення суду з огляду на те, що Управлінням Державної казначейської служби України у м. Слов`янську Донецької області відмовлено у прийнятті висновку про повернення коштів, оскільки останній оформлений на підставі Порядку, який втратив чинність (лист № 03-42/1391 від 17.12.2020), а відсутність механізму перерахування коштів не може бути підставою для невиконання рішення суду.
Крім того, доводам позивача щодо неможливості здійснити перерахування переплати, що обліковується на бюджетному рахунку з податку на додану вартість як сума невідшкодованого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на бюджетний рахунок з екологічного податку з підстав відсутності механізму, надана оцінка в межах розгляду справи № 200/16162/19-а і суд дійшов висновку, що відсутність механізму реалізації не може позбавити ТОВ «Руссоль-України» права на власний розсуд розпоряджатися наданими законом можливостями використання суми бюджетного відшкодування.
Звернення боржника за роз`ясненнями після спливу значного періоду часу (з дня набрання рішення суду чинності 21.07.2020), а також подання висновку, за формою передбаченим Порядком, що втратив чинність, свідчить про формальний підхід до виконання судового рішення, який не забезпечує реальне виконання рішення суду. Зазначені дії не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для повного та фактичного виконання рішення суду.
Посилання позивача на протиправність застосування штрафу у подвійному розмірі суд відхиляє, та зазначає, що первинно штраф у розмірі 5100 грн. накладено постановою від 01.03.2021. Вказана постанова в судовому порядку не скасована. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі № 200/2829/21-а позовна заява Головного управління ДПС у Донецькій області щодо скасування постанови від 01.03.2021 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. повернута на адресу позивача.
Посилання позивача на протиправність застосування штрафу з підстав визначення у постанові про накладення штрафу стягувача - ТОВ «Слов`янська сіль», замість ТОВ «Руссоль-Україна» суд відхиляє, та зазначає, що 20 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Слов`янська сіль», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, згідно вимог ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування юридичної особи виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження. Відповідна постанова прийнята виконавцем та наявна в матеріалах виконавчого провадження.
За таких обставин суд вважає необґрунтованими доводи  апелянта про неможливість виконання судового рішення через відсутність механізму та зауважує, що формальний підхід до виконання судового рішення, як-то листування між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не може вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.
Твердження податкового органу про неможливість виконання рішення суду у визначений ним спосіб суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
Разом з тим, обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності жодним чином не нівелює обов`язку позивача довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З урахуванням викладеного суд  апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем у відповідності до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" за повторне невиконання позивачем рішення суду без поважних причин правомірно прийнято постанову про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн. Відтак, позовні вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про   залишення позовних вимог без задоволення.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Тобто, судом першої інстанції правмірно відмовлено у задоволенні  позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 195, 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,                                              
                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу ДПС  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 р.    - залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 р.  у справі  № 200/4449/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.  
Повне судове рішення складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий  суддя                                                                    Г.М. Міронова                                                                                                                                        

Судді                                                                                           І.В. Сіваченко

                                                                                                    Е.Г. Казначеєв