ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8679/21 Справа № 201/3629/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 57 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
       суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
       за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
       на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року 
       у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал банк» про повернення безпідставно отриманих коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 2017 року з метою отримання банківських послуг він звернувся до ПАТ «Універсал Банк», у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій були відсутні умови щодо процентної ставки та відповідальності за прострочення платежів. Починаючи з квітня 2018 року по липень 2019 рік відповідач безпідставно та систематично списував з його картки проценти та штраф, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отриманні відповідачем кошти на загальну суму 44 868 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач підписавши анкету-заяву, підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім того, укладений між сторонами договір про надання банківських послуг недійсним не визнавався, факт його нікчемності судами не встановлювався. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що матеріали справи не містять підтвердження того що саме ці Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, розумів позивач та ознайомився з ними підписуючи анкету-заяву, а також те що вказані документи на момент отримання позивачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви. 
       Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
       Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1  звернувся до АТ «Універсал Банк» та підписав анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг від 17 листопада 2017 року. 
       Своїм підписом позивач прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг (а.с.7).
       У період з квітня 2018 року по липень 2019 рік з його банківської картки відповідачем було списано проценти та штраф, всього на суму 44 868 грн. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підписавши анкету-заяву, позивач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг недійсним не визнавався, факт його нікчемності судами не встановлювався. Вважав відсутніми підстави для задоволення позову та стягнення коштів, як безпідставно отриманих в порядку ст. 1212 ЦК України. 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
       Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
       Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
       Згідно змісту ч.ч. 1,3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
       Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
       Відповідно до положень ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
       Згідно змісту ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
       У розумінні ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
       Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
       Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
       Аналіз вказаних норм права вказує на те, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
       Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження між учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст.11 ЦК України.
       Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.
       Положеннями ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
       Крім того, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
       Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі №6-100ц.
       З матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ Універсал Банк (а.с. 25).
       Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови (п. 2).
       Згідно положень п. 3 анкети-заяви, позивач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.
       Підписанням анкети-заяви позивач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися нею або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6).
       Згідно змісту п. 11 заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.
       Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно Тарифів та повернути кредит.
       Банк виконав свої зобов`язання за цим договором, крім того, встановлено, що в п.10 анкети-заяви від 17 листопада 2017 року, особисте підписання якої позивач не заперечував, надав право та доручив банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з цього договору.
       Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
       Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ Універсал Банк виконали.
       Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК Укрпаїни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про порушення його прав відповідачем АТ «Універсал Банк». 
       Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не був укладений письмовий договір, який би надавав право банку нарахувати та списувати з карткового рахунку проценти, пеню та комісію, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки особисте підписання анкети-заяви, яким надав право та доручив Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з цього договору позивач не заперечував. 
       Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що укладений між сторонами договір про надання банківських послуг недійсним не визнавався, факт його нікчемності, в т.ч. у зв`язку із недодержанням обов`язкової письмової форми, судами не встановлювався.
       Решта доводів апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
       Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року — залишити без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий:                                                                М.Ю. Петешенкова

       Судді:                                                                        В.С. Городнича

                                                                               О.В. Лаченкова