ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року 
м. Київ

справа № 440/1620/19
адміністративне провадження № К/9901/25611/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Калашнікової О.В.,  Губської  О.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 440/1620/19
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року, постановлене суддею Кукобою О.О.
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді – Донець Л.О., суддів: Гуцала М.І., Сіренко О.І., 

УСТАНОВИВ:
Суть спору
1. ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), де просив визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 квітня 2019 року № 75 (далі – наказ № 75).
1.1. Позовні вимоги обґрунтувано тим, що спірним наказом безпідставно внесені зміни у наказ від 04 липня 2018 №157, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, в частині виплати останньому одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування періоду попередньої служби, оскільки при звільненні позивача з військової служби у 1992 році така допомога йому не виплачувалася. На переконання позивача, з огляду на невиплату йому одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби він має право на відповідну виплату при повторному звільненні.
Установлені судами фактичні обставини справи
2. Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на території Республіки Білорусь.
2.1. Наказом військової частини НОМЕР_2 від 07 липня 1992 № 189, виданим на підставі наказу Міністра оборони Республіки Білорусь від 05 червня 1992 року № 066, старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за статтею 61 Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил – за скоєння проступків, що дискредитують високе звання офіцера, відраховано зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення та направлено на облік у Кременчуцький РВК Полтавської області.
2.2. З 10 травня 2016 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах України.
2.3. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України по особовому складу від 22 червня 2018 року №267 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "в" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
2.4. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року №157 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області.
2.5. Абзацом одинадцятим пункту 4 цього наказу передбачено: відповідно до пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
2.6. На виконання цього пункту наказу військовою частиною НОМЕР_1 у липні 2018 року проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги за два календарні роки служби (з 10 травня 2016 року) у розмірі 11593,80 грн, що підтверджено розрахунковим листом та не заперечується позивачем.
2.7. Позивач, стверджуючи про необхідність виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням попередньої служби, у березні 2019 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання відповідача на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 157 провести виплату одноразової грошової допомоги за увесь період служби, тобто 13 календарних років.
2.8. Відповідач, наказом від 11 квітня 2019 року № 75, виклав абзац одинадцятий пункту 4 наказу від 04 липня 2018 року №157 у такій редакції: "Відповідно до пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу, без урахування періоду попередньої служби".
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної, касаційної інстанцій
3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
3.1. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби у разі, якщо така особа не набула права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
3.2. Водночас судами у цій справі установлено, що позивач вперше звільнений з військової служби за скоєння проступку, що дискредитує високе звання офіцера (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 07 липня 1992 року № 189).
3.3. Таким чином, суди дійшли висновку, що факт звільнення позивача з військової служби за скоєння проступку, що дискредитує високе звання офіцера виключав можливість отримання ним вихідної допомоги при попередньому звільненні.
3.4. А відтак, на думку судів попередніх інстанцій, позивач не тільки не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, але і не міг його набути з огляду на підстави звільнення з військової служби.
3.5. При вирішенні цього спору суди попередніх інстанцій врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25 жовтня 2018 року у справі № 552/4468/17 у подібних правовідносинах.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
4. 04 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року, де позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
4.1. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 157 зазначено, що календарна вислуга років позивача у Збройних Силах станом на 02 травня 2018 року становила 13 років 09 місяців 18 днів, отже виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, яка підлягала до виплати позивачу на підставі абз. 11 пункту 4 цього наказу, повинна була обраховуватися за весь означений період, однак при звільненні йому виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення лише за 2 повні календарні роки служби.
4.2. Отже, скаржник уважає, що оскаржуваний наказ № 75 в частині викладення у новій редакції абз. 11 пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 157 від 04 липня 2018 року, підставою прийняття якого було уникнення двояких тлумачень цього абзацу, є протиправним та підлягає скасуванню.
4.3. На думку скаржника, у тексті пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 157 від 04 липня 2018 року немає двояких тлумачень, оскільки чітко зазначено і строк вислуги років позивача у Збройних силах, і необхідність «виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби», а отже відсутні підстави для внесення змін до вказаного пункту оскаржуваним наказом.
4.4. Скаржник уважає, що при ухваленні рішення у цій справі судами було фактично вирішено питання, яке не було предметом позову у цій справі, а саме щодо права позивача на виплату одноразової грошової допомоги за весь період служби, включаючи період попередньої служби, яке, в свою чергу, є предметом спору у іншій адміністративній справі, яка розглядалася Полтавським окружним адміністративним судом.
4.5. На переконання скаржника, посилання судів попередніх інстанцій на позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 25 жовтня 2018 року у справі № 552/4468/17, є некоректним, оскільки вказана справа стосується випадку, коли позивач був звільнений із Збройних Сил України саме за систематичне невиконання умов контракту, що у його випадку не мало місця. 
5. 06 вересня 2019 року протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Саприкіної І.В., суддів Кравчука В.М., Чиркіна С.М.
5.1. Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою.
5.2. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2020 року, який здійснено на підставі розпорядження в.о.заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року № 654/0/78-20, вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Єзеров А.А. – головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Берназюк Я.О., Желєзний І.В.
5.3. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2022 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року № 264/0/78-22, вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Єзеров А.А. – головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Берназюк Я.О., Стародуб О.П.
5.4. Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року задоволено заяви суддів Єзерова А.А., Берназюка А.О., Стародуба О.П. про самовідвід. Відведено суддів Єзерова А.А., Берназюка А.О., Стародуба О.П. від участі у розгляді справи №440/1620/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу.
5.5. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2022 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року № 300/0/78-22, вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Єресько Л.О., Губська О.А., Калашнікова О.В.
5.6. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15 квітня 2022 року прийнято до провадження вказану касаційну скаргу, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
6. Від військової частини НОМЕР_1 28 жовтня 2019 року надійшов відзив на касаційну скаргу, де відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. 
6.1. У цьому відзиві відповідач стверджує, що метою внесення змін оскаржуваним наказом до пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 157 є виключення подвійного тлумачення вказаного пункту, де було зазначено про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, однак без вказівки на кількість календарних років служби (абз. 11 пункту 4  наказу у попередній редакції не містив посилання на необхідність проведення такої виплати саме за тринадцять календарних років служби), отже а відповідач нарахував та виплатив одноразову грошову допомогу позивачу згідно чинного законодавства.
6.2. За доводами відповідача у загальну вислугу років позивача, яка станом на 02 травня 2018 року становила – 13 років 09 місяців 18 днів входить також строк попередньої служби з якої позивач був звільнений наказом Міністра оборони Республіки Бєларусь від 05 червня 1992 року № 066 з підстави скоєння проступків, що дискредитують високе звання офіцера (ця обставина є юридичним фактом, що породжує відповідні наслідки), у зв`язку із чим одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена позивачу за повні два роки службу з часу повторного призову до лав Збройних Сил.
6.3. Відповідач зауважує, що факт не набуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні не може надати останньому права на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби, з урахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане з підставою, що не передбачала такої виплати згідно абз.4 частини шостої статті 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 15 грудня 1990 року № 1290 «О выслуге лет для назначения пенсии лицам офицерского состава...».
Джерела права й акти їх застосування
7. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8. Згідно пункту "в" частини шостої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
9. Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби у 2017 році) (далі – Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
10. Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.
11. Абзацом шостим пункту 2 частини другої цієї статті визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
12. Аналогічні приписи містяться у пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі – Постанова № 393).
13. Так відповідно до пункту 10 вказаної Постанови № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:
- які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу:
- які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується;
- які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
14. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи 
15. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить із такого.
16. Спірне питання у цьому касаційному провадженні полягає у правомірності внесених відповідачем до абз. 11 пункту 4 наказу № 157 від 04 липня 2018 року змін, викладених у редакції наказу № 75 від 11 квітня 2019 року шляхом визначення періоду календарної служби позивача з дня останнього зарахування на службу, без урахування періоду попередньої служби, за який останньому нараховувалася і виплачувалася одноразова грошова допомога при звільненні.
17. За доводами касаційної скарги внесення відповідачем вказаних змін є безпідставним оскільки у останнього станом на 02 травня 2018 року загальна календарна вислуга становить 13 років 09 місяців 18 днів, що підтверджено наказом командира військової частини А 3435 № 157 від 04 липня 2018 року, а отже і виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення повинна здійснюватися саме за 13 років 09 місяців 18 днів.
18. Суди попередніх інстанцій надаючи оцінку підставам прийняття відповідачем оскаржуваного наказу дійшли висновку, що позивач на час звільнення його з військової служби право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, виходячи з календарної вислуги 13 років 09 місяців 18 днів, не набув.
19. Так суди виходили з того, що факт ненабуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні не може надати останньому права на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби, з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки підставою попереднього звільнення є скоєння проступку, що дискредитує високе звання офіцера. Вказана обставина взагалі виключає можливість отримання позивачем одноразової допомоги при попередньому звільненні.
20. В свою чергу, у касаційній скарзі скаржник указує, що суди попередніх інстанцій надаючи оцінку оскаржуваному наказу безпідставно вирішували питання права позивача, яке не було предметом розгляду у цій справі, а саме права позивача на виплату одноразової грошової допомоги за весь період календарної служби, включаючи період попередньої служби.
21. Водночас колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій згідно яких вирішити питання про законність внесених до наказу № 157 від 04 липня 2018 року змін, викладених в редакції наказу № 75 від 11 квітня 2019 року, неможливо без вирішення питання про право позивача на виплату одноразової грошової допомоги за весь період календарної служби, включаючи період попередньої служби.
22. Необхідно зазначити, що підставою позову, тобто обставиною, якою позивач обґрунтовував зазначений предмет, є наявність у останнього загальної календарної вислуги років станом на 02 травня 2018 року – 13 років 09 місяців 18 днів, про що було зазначено у наказі № 157 від 04 липня 2018 року, а також ненабуття останнім права на отримання такої допомоги при попередньому звільненні, і як наслідок, протиправність виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення без урахування періоду попередньої служби. Таким чином питання права позивача на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби, з урахуванням наявної за попередні роки вислуги років, входить до предмета доказування у цій справі.
23. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 244 КАС України).
24. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необхідність встановити чи набув позивач право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за весь період служби та якщо набув, то з яких саме причин така допомога останньому не була виплачена.
25. Так, підставою для внесення змін до наказу № 157 від 04 липня 2018 року було саме визначення періоду календарної служби для нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при повторному звільнені з дня останнього зарахування позивача на службу (тобто з 10 травня 2016 року) до моменту звільнення.
26. Суд зазначає, що факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII є ключовим при вирішенні питання зарахування/не зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби та без встановлення якого надати оцінку правомірності внесених відповідачем змін оскаржуваним наказом до періоду нарахування одноразової грошової допомоги позивачу не можливо.
27. З аналізу статті 15 Закону № 2011-XII та пункту 10 Постанови № 393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
28. Винятком з цього правила є виплата повторно звільненій з військової служби особі одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби у разі, якщо така особа не набула права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
29. Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 552/4468/17, які були враховані судами попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи.
30. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про незастосовність висновків Верховного Суду у постанові від 25 жовтня 2018 року у справі № 552/4468/17 до його ситуації, оскільки позивач у тій справі був звільнений із Збройних Сил України з іншої підстави (систематичне невиконання умов контракту), що у його випадку не мало місця. Колегія суддів наголошує, що перше звільнення військовослужбовців як позивача у справі № 552/4468/17, так і у позивача у цій справі, було проведено з підстав, які не надавали їм права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25 жовтня 2018 року у справі № 552/4468/17, є застосовними і у цій справі. 
31. У цій справі судами попередній інстанцій установлено, що позивач вперше звільнений з військової служби у липні 1992 року за скоєння проступку, що дискредитує високе звання офіцера (стаття 61 Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил).
32. Стаття 61 Постанова Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1985 року № 240 "Про затвердження Положення про проходження військової служби офіцерським складом збройних сил СРСР» визначала, що (мовою оригіналу): лица офицерского состава, совершившие проступки, дискредитирующие высокое звание советского офицера, увольняются с действительной военной службы в запас или в отставку - за совершение проступков, дискредитирующих высокое звание советского офицера.
33. В свою чергу, відповідно до абзацу четвертого підпункту "б" пункту 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 15 грудня 1990 року  № 1290 "О выслуге лет для назначения пенсий лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной службы, лицам начальствующего и рядового состава органов внутренних дел и пособиях этим военнослужащим, лицам начальствующего и рядового состава и их семьям" (мовою оригіналу): лицам офицерского состава, прапорщикам, мичманам и военнослужащим сверхсрочной службы, лицам начальствующего и рядового состава органов внутренних дел, уволенным со службы за совершение проступков, дискредитирующих звание военнослужащего или начальствующего и рядового состава, либо в связи с осуждением за совершенное преступление (в том числе в связи с осуждением условно), единовременное или выходное пособие, предусмотренное настоящим пунктом, не выплачивается.
34. Ураховуючи наведене суди попередніх інстанцій правильно встановили, що зазначена підстава попереднього звільнення позивача з військової служби виключала можливість отримання ним вихідної допомоги при попередньому звільненні.
35. А відтак, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивач не тільки не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, але і не міг його набути з огляду на підстави звільнення з військової служби.
36. Тобто, у цьому випадку, за встановлених судами обставин справи, має місце не факт ненабуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні, а відсутність такого права, ураховуючи положення абзацу четвертого підпункту "б" пункту 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 15 грудня 1990 року  № 1290, а отже відсутні підстави, визначені в статті 15 Закону № 2011-XII та пункту 10 Постанови № 393, зокрема, для виплати одноразової грошової допомоги позивачу з урахуванням періоду попередньої служби.
37. Повторно позивач прийнятий на військову службу у травні 2016 року, а звільнений – у липні 2018 року.
38. Як установлено судами у цій справі абз. 11 пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 157, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, має наступний зміст: «відповідно до пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам"     виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
39. В свою чергу оскаржуваний наказ відповідачем прийнято з метою усунення неправильного тлумачення абз. 11 пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 157 в частині визначення періоду календарної служби позивача із зазначенням про необхідність проведення нарахування і виплати останньому одноразової грошової допомоги за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
40. Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків, що наказом від 11 квітня 2019 року №75, правомірність якого є предметом розгляду у цій справі, фактично лише доповнено абзац одинадцятий пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 157 із визначенням періоду календарної служби позивача за який відповідачем здійснювалося нарахування і виплата одноразової грошової допомоги, що, в свою чергу, відповідає частині другій статті 15  Закону № 2011-XII      та пункту 10 Постанови № 393.
41. Щодо доводів касаційної скарги про зазначення у наказі від 04 липня 2018 року № 157 наявності у позивача станом на 02 травня 2018 року загальної календарної вислуги 13 років 09 місяців     18 днів та необхідність проведення такої виплати саме за 13 календарних років служби, колегія суддів зазначає, що як вірно зауважено судами попередніх інстанцій, абзац одинадцятий пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 157 не містив посилання на необхідність проведення такої виплати саме за тринадцять календарних років служби як і самої вказівки на кількість календарних років вислуги.
42. При цьому, відповідачем не заперечується наявність у позивача станом на 02 травня 2018 року загальної календарної вислуги 13 років 09 місяців     18 днів, а зміст абзацу одинадцятого пункту 4 в редакції оскаржуваного наказу відповідає положенням абзацу 6 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII.
43. Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій надано вірну оцінку спірним правовідносинам, щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
44. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
45. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених рішень судів попередніх інстанцій відсутні.
47. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
48. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
2. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько  О.В. Калашнікова   О.А. Губська