УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2021 року
м. Київ
справа №643/16177/19
провадження № 51-5856ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року щодо 
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, за обставин детально викладених у вироку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням статей 69, 75 КК. Свої вимоги мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, призначаючи ОСОБА_5 реальне покарання, у повній мірі не врахували конкретні обставини справи, а саме те, що він добровільно здав слідчому наркотичні засоби і вказав джерело їх придбання, протягом досудового розслідування і в суді давав правдиві показання та активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце реєстрації та проживання, навчається і працює, раніше не судимий, за місцем проживання і навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, щиро розкаявся.На її думку, суди безпідставно врахували обтяжуючу обставину – алкогольне сп`яніння, оскільки огляду особи не проводилось, доказів перебування засудженого у стані сп`янінні матеріали справи не містять. Зазначає про те, що прокурором було подано апеляційну скаргу, в якій порушувалось питання про погіршення становища ОСОБА_5 , що передбачає обов`язкову участь засудженого у апеляційному розгляді, однак апеляційний розгляд відбувся за відсутності засудженого, який перебував на лікуванні та не міг прибути до суду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами до ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК. Такі доводи касаційної скарги є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Тобто призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (щонайменше двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.
Таких обставин у цьому кримінальному провадженні суди не становили і захисник у касаційній скарзі не наводить.
Оскільки колегія суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування ст. 69 КК, то й передбачених кримінальним законом підстав для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 75 КК також немає.
Як убачається з вироку суду першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_5 суд врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, який раніше не судимий, неодружений, офіційно не працює, дітей не має, навчається, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його відношення до скоєного злочину, кількість епізодів злочинної діяльності. Обставиною, що пом`якшує покарання визнано щире каяття. 
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_5 призначено мінімальне покарання, визначене санкцією статті, за якою він засуджений. А тому покликання сторони захисту на те, що суди визнали обставиною, що обтяжує покарання стан алкогольного сп`яніння і це вплинуло на обраний розмір покарання колегія суддів відхиляє.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання в мінімальній межі санкції ч. 2 ст.  307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, однак при цьому суд не встановив підстав для застосування до засудженого положень статей 69, 75 КК 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 04 листопада 2021 року, враховуючи всі обставини справи, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого щодо можливості пом`якшення покарання і застосування положень статей 69, 75 КК  та залишив рішення місцевого суду без змін.
На думку колегії суддів касаційного суду, місцевий та апеляційний суди обґрунтовано визнали недоцільним застосування до обвинуваченого положень  статей 69, 75 КК, оскільки його виправлення, враховуючи вищевказані обставини, можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.
Покарання призначене ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій у частині вибору виду та розміру покарання ОСОБА_5 у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 307 КК і тим, що це покарання засудженому належить відбувати реально.
Доводи захисника у частині порушення апеляційним судом вимог КПК і проведення апеляційного розгляду без засудженого колегія суддів відхиляє.
Аргументи касаційної скарги про те, що прокурором було подано апеляційну скаргу, в якій порушувалось питання про погіршення становища ОСОБА_5 , що передбачає обов`язкову участь засудженого у апеляційному розгляді, однак апеляційний розгляд відбувся за відсутності засудженого, який перебував на лікуванні та не міг прибути до суду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними з огляду на таке.
Як вбачається з копії ухвали апеляційного суду вирок місцевого суду було оскаржено засудженим та прокурором. Проте до початку розгляду кримінального провадження прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги. Тобто апеляційний розгляд за скаргою прокурора не здійснювався, а питання про погіршення становища засудженого апеляційним судом не розглядалося. Зі змісту касаційної скарги слідує, що засуджений був належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду. Проведення апеляційного розгляду за його відсутності з урахуванням того, що участь засудженого у судовому розгляді не було визнано обов`язковою, не є порушенням вимог КПК.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого при постановленні оскаржуваних судових рішень колегією суддів не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Московського районного суду м.  Харкова від 30 червня 2020  року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04  листопада 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3