ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року	Львів	Справа № 936/699/21 пров. № А/857/19063/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Вовка А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, 
на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2021 року (суддя – Павлюк С.С., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – смт.Воловець, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №936/699/21 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №2 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Ситара Івана Михайловича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, 
про визнання протиправною і скасування постанови,

                                                             встановив: 

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів поліцейського СРПП ВП №2 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Ситара І.М., Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просив постанову у справі про адміністративне правопорушення від 22.07.2021 серії БАВ №486232 визнати протиправною та скасувати. 
Відповідач ГУ Національної поліції в Закарпатській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.09.2021 року адміністративний позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №486232 від 22.07.2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.6 ст.121 КУпАП – скасовано. Стягнуто за рахунок бюджетних ГУ Національної поліції в Закарпатській області на користь позивача судовий збір у розмірі 454 гривень. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ГУ Національної поліції в Закарпатській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, яке підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції, що відповідно до вимог п.31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України. Водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Також судом першої інстанції зазначено, що як видно із наданого суду відеозапису з місця події, позивач погодився усунути несправність освітлення номерного знаку, однак, незважаючи на це, відповідачем було винесено оскаржувану постанову. Вважає таке твердження суду помилковим, так як на відеозаписі, який триває більше ніж 30 хвилин, чітко зафіксовано, що працівниками поліції було надано можливість водієві виправити відповідну несправність, яка виникла у водія з автомобілем, натомість водій мав намір рухатись і надалі з неосвітленим номерним знаком, що унеможливило б його подальшу ідентифікацію. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 28.09.2021 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання. Відповідач явку повноважного представника не забезпечив, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 липня 2021 року відносно ОСОБА_1 поліцейським СРПП ВП №2 Хустського управління поліції Ситаром І.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №486232 від 22.07.2021 року за ч.6 ст.121 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850  гривень (а.с. 8). 
Згідно змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 керував 21.07.2021 року о 23 год. 40 хв. в с.Сойми транспортним засобом «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, чим порушив п.2.9«в» ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП. 
Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. 

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано достатньо доказів, які вказують на те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху. 
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. 
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. 
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»). 
Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Відповідно до п.2.9 (в) ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений. 
Частиною шостою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
Як слідує зі змісту положень п.п.3, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
За змістом ч.1, 2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, у порушенні правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. 
Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Як видно зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. 
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Відповідно до ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. 
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. 
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
На підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної постанови відповідач надав суду відеозапис з нагрудної  боді-камери, на якому зафіксовано події щодо керування позивачем транспортним засобом у темну пору доби із неосвітлюваним заднім державним номерним знаком (а.с. 27). 
Дослідивши наданий відповідачем відеодоказ з місця події, судом встановлено, що інспектор поліції зупинив позивача і вказав йому на те, що в нього погано світить лампа, яка освітлює задній державний номерний знак. Разом з тим, лампа світила, хоча позивач і погодився її поміняти відразу на місці, пояснивши, що в нього автомашина справна, номерний знак освітлений, його можна прочитати з відстані двадцять метрів, проте він не знає чи буде інша лампа світити сильніше, і ні він ні поліцейський не може встановити потужність лампи для освітлення державного номерного знаку, яка встановлена заводом-виробником автомобіля. 
Отже, ОСОБА_1 погодився усунути часткову несправність освітлення номерного знаку, однак незважаючи на це, відповідачем було винесено оскаржувану постанову. 
Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, зважаючи на ті обставини, що технічні несправності, які були виявлені на керованому позивачем транспортному засобі, виникли під час його руху та не входять до переліку технічних несправностей, при наявності яких подальший рух транспортного засобу заборонено, суд погоджується, що позивач мав право відповідно до п.31.5 ПДР України рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР. 
Як правильно вказав суд першої інстанції, відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості. 
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). 
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого. 
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. 
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.21 рішення). 
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). 
В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7). 
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач не довів правомірність прийняття спірної постанови наданими суду доказами у своїй сукупності, які не дають ствердно вказати на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, а тому з урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова відповідача є неправомірною, яку належить скасувати, тим самим задоволивши позовні вимоги. 
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суд першої інстанції врахував надані у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, які стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд       
                                                         
                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області – залишити без задоволення. 
Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2021 року в адміністративній справі №936/699/21 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №2 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Ситара Івана Михайловича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною і скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 21.12.2021 року