ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2022 р.     м.Львів       Справа №909/921/21
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                І.Б. Малех
суддів                                                                                                    Н.М. Кравчук
          Р.І. Марко

розглянув в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону за вих. №1211вих-21 від 29.12.2021 (вх. № апеляційного суду 01-05/39/22, 01-05/85/22 від 05.01.2022)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року (суддя Фанда О.М., повний текст рішення складено 03.12.2021, м. Івано-Франківськ) 
у справі №909/921/21
за позовом Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, м. Івано-Франківськ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеро", м. Івано-Франківськ
про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 34  910,74 грн.

ВСТАНОВИВ:
          У вересні 2021 року на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області поступила позовна заява Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРО» про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 34  910,74 грн. 
          В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем не виконано належним чином умов договору від 18.08.2015, в частині сплати орендної плати до Державного бюджету України в розмірі 30% щомісячно, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним в сумі 34  910,74 грн., відповідно до чого просить стягнути дану суму в примусовому порядку. 
Правовими підставами позову визначає ст. ст. 5, 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 91, 162, 173, 193 ГК України, ст. ст. 525, 526, 530, 509 ЦК України , ч.8 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна в Україні».
          Відповідач – ТОВ «Зеро» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи позовної заяви вказуючи на те, що позивачем не подано суду жодного доказу, що б обґрунтовував суму боргу по орендній платі, яку він просить стягнути. Крім цього зазначає, що згідно п.3.1. договору визначено , що орендна плата перераховується орендарем щомісячно у строк не пізніше 10-го числа наступного за звітним. Відповідно до п.10.1. договору цей договір укладено строком на три роки – з 18 серпня 2015 року по 23 липня 2018 включно, отже відповідно до цього вказує, що остання частина орендної плати мала бути сплачена 10 серпня 2018 року включно. При цьому, вказує, що з аналізованих правовідносин позивач довідався про останнє порушення свого права на отримання орендної плати 11.08.2018, таким чином вважає датою спливу позовної давності за останньою можливою вимогою про стягнення заборгованості 11.08.2021, а позовна заява датована 16.09.2021. Отже, таким чином вважає, що позов про стягнення заборгованості по орендній платі було подано позивачем після спливу давності за вказаною вимогою. В зв`язку з чим, керуючись ч.3 ст. 267 ЦК України робить заяву про застосування позовної давності до вимоги позивача за вказаним позовом та просить відмовити в задоволенні такого. 

          Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року у справі №909/921/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
          При винесенні даного рішення суд першої інстанції керувався тим, що договором оренди нерухомого майна №5-0 на використання державного нерухомого майна від 18.05.2015 сторонами погоджено розмір та порядок здійснення орендної плати за користування спірним приміщенням. Зокрема п.3.1. договору сторонами погоджено про частину здійснення орендної плати (30% від суми орендної плати) до Державного бюджету України і така проплата відповідачем по справі повинна здійснюватись (перераховуватись) щомісячно у строк не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним. Відповідач договірні зобов`язання в частині здійснення платежів з орендної плати до Державного бюджету України в розмірі 30% від орендної плати не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до заявленого позову складає 34  910,74 грн., що не сплачена в добровільному порядку і не спростована, а тому визнана обґрунтованою. Однак, з врахування заяви позивача про застосування строку позовної давності, судом першої інстанції, з посиланням на положення ст. ст. 256, 267 ЦК України встановлено, що позивач довідався про останнє порушення свого права на отримання орендної плати 11.08.2018. Таким чином судом встановлено, що датою спливу позовної давності за останньою можливою вимогою про стягнення заборгованості по орендній платі є 11.08.2021, а позовна заява подана 17.09.2021, відповідно до чого в позові відмовлено за пропуском строку позовної давності. 

          Позивач – Івано-Франківська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону не погодившись з винесеним рішенням подала апеляційну скаргу в якій вказує, на те, що рішення суду першої інстанції прийнято, з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
          Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції невірно встановив початок перебігу позовної давності в спірних правовідносинах і як наслідок цього, неправомірно застосував норму ч.4 ст. 267 ЦК України, відмовивши в позові. При цьому зазначає, що прокуратурі про порушення вимог законодавства у сфері оплати орендної плати, щодо ТОВ «Зеро» у сумі 34910,74 грн. стало відомо після отримання листа від Регіонального відділення ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях у ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №42020090780000022 від 21.05.2020. Таким чином вважає, що спеціалізованою прокуратурою дотримано строк звернення до суду із позовною заявою. 
          Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
          ТОВ «Зеро» у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги, вказуючи на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно встановив, що вказаний орган державної влади , який є позивачем у справі , довідався про останнє порушення свого права на отримання орендної плати 11.08.2018. Таким чином , датою спливу позовної давності за останньою можливою вимогою про стягнення заборгованості по орендній платі є 11.08.2021. Отже наведене свідчить, що позовна давність за спірною вимогою сплинула до звернення прокурора (дата звернення 17.09.2021) з позовом у справі №909/921/21 до суду. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. 

          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 (головуючий суддя Малех І.Б., судді – Кравчук Н.М., Марко Р.І.) поновлено Івано-Франківській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року у справі №909/921/21 та відкрито апеляційне провадження за такою. Ухвалено дану апеляційну скаргу розглядати без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Господарський суд Івано-Франківської області невідкладно надіслати матеріали справи №909/921/21. 
Відповідно до пункту 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ціна позову у справі №914/2360/21 є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з урахуванням цієї обставини та предмету спору вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, які наявні в матеріалах справи. 

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що у задоволенні апеляційної скарги Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року у справі №909/921/21 належить відмовити з таких підстав.
Обставини справи:
18.08.2015 ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» (орендодавець) та ТО «Зеро» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №5-0, згідно п.1.1. якого сторони погодили, що орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуальне визначене майно: виробниче приміщення ДП «Івано-Франкіський котельно-зварювальний завод» площею 138,3 кв. м., вартість якого визначена, згідно з висновком про оцінку від 28.02.2015 і становить за незалежною оцінкою 235145, 00 грн. без ПДВ. 
Пунктом 1.2. договору визначено, що майно передається в оренду, з метою використання у виробничій діяльності, а саме ремонт і технічне обслуговування електронного та оптичного устаткування. 
18.08.2015 на виконання вимог п.2.5. договору сторонам договору складено та підписано акт прийому-передачі до договору оренди №5-О від 18 серпня 2015 року (а.с.26). 
Згідно п.3.1. договору сторонами погоджено, що орендна плата перераховується щомісячно у строк не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним і спрямовується: 30% від суми орендної плати до державного бюджету і 70% від суми орендної плати на рахунок орендодавця. 
Умовами договору, а саме п.3.2. договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 №786(зі змінами) і становить без ПДВ за базовий червень місяць оренди 2015 року – 3809,56 грн. 
Пунктом 3.4. договору визначено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку визначеному законодавством України. 
Орендна плата за кожний наступний місяць визначається, шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органам статистики індекс інфляції на наступний місяць (п.3.5. договору). 
Як вбачається з обставин справи, в порушення умов договору, відповідач орендну плату в розмірі 30%-ої  оплати до Державного бюджету не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 34910,74 грн. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №374 Державне підприємство «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» включено до складу Державного концерну «Укроборонпром» до сфери управління Фонду державного майна України. 
Листом №10-021-01131 від 18.06.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях повідомила Івано-Франківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону про наявність заборгованості по орендній платі до державного бюджету , зокрема, щодо спірного договору оренди нерухомого майна №5-0 за використання державного нерухомого майна від 18.05.2015. В зв`язку з чим, остання звернулась з даним позовом до суду. 

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Частинами 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави , в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
В позовній заяві прокурор посилається на наявність спірної заборгованості перед державою та не вжиттям відповідним органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, заходів (звернення до суду) з відповідним позовом, що має наслідком порушення інтересів держави. РВ ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях звернулося до Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону з листом від18.06.2021 щодо заявлення прокуратурою гарнізону даного позову. 
Відповідно до цього, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, про те, що в даному випадку прокурором належним чином обґрунтовано правові підстави звернення до суду з даним позовом. 
Згідно вимог ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини. 
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). 
Статтею 759 ЦК України, що кореспондується положенням ст. 283 ГК України, встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.  
Згідно вимог ст. 526 ЦК України, що кореспондується положенням ст. ст. 179, 193 ГК України, вбачається, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
          Як встановлено обставинами справи, між сторонами 18.05.2015 укладено договір оренди нерухомого майна №5-0 на використання державного нерухомого майна (а.с.20-25), згідно п.1.1. якого орендодавець передає , а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно – виробниче приміщення площею 138.3 кв. м., розміщене за адресою : вул.. Хриплинська 11, м. Івано-Франківськ, що перебуває на балансі державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», вартість якого визначена, згідно з висновком про оцінку від 28.02.2015 і становить за незалежною оцінкою 235  145,00 грн. без ПДВ. 
          Згідно акту приймання-передачі приміщень від 18.08.2015 підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань, щодо передачі вищевказаного приміщення (а.с.26). 
У відповідності до вимог ч.1 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата , розмір якої встановлюється договором найму. 
Пунктом 3.1. договору сторонами погоджено про те, що частина орендної плати – 30% від суми орендної плати перераховується до Державного бюджету України. Дана проплата відповідачем повинна була здійснюватись (перераховуватись) щомісячно у строк не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним. 
Розмір орендної плати сторонами погоджено в пунктах 3.2.,3.4.та 3.5. договору оренди нерухомого майна №5-0 від 18.05.2015.
Положеннями ч.1 ст. 526 ЦК України, яка кореспондується положенням ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив , якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. 
Як вбачається з обставин справи, відповідач, договірні зобов`язання, в частині здійснення платежів з орендної плати до Державного бюджету України в розмірі 30% від орендної плати не здійснював, внаслідок чого, як вказує позивач, у відповідача виникла заборгованість, яка відповідно до заявленого позову складає 34  910,74 грн. Однак, при  цьому, судова колегія зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучено розрахунку заборгованості. 
Обставинами та матеріалами справи встановлено, що зазначена сума заборгованості відповідачем не сплачена, докази її погашення в матеріалах справи є відсутніми. 
При цьому, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України, що сума заборгованості є іншою ніж та, що зазначена у позові, при цьому не подано також доказів того, що на протязі спірного періоду сплачувались якість суми, на виконання вимог п.3.1. договору. 
Відповідно до цього, правомірним є висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 34  910,74 грн. 
Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення  статті 267 ЦК України  і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого  статтею 33 ГПК України  (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та  статтею 74 цього Кодексу  (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша  статті 261 ЦК України).
Як вбачається з обставин справи, прокурор, звернувся з цим позовом до суду в інтересах держави  уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях.
Згідно із  абзацом 2 ч.5  ст. 53 Господарського процесуального кодексу України  у разі  відкриття провадження  за позовною заявою, поданою прокурором  в інтересах держави  в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі  відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Однак, як вірно вказано місцевим господарським судом, в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Матеріалами справи встановлено, що прокурор у даній справі зазначив, що про наявні порушення вимог закону, інтересів держави та необхідність  їх захисту  в судовому порядку йому стало відомо  18.06.2021 з листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях №10-021-01131 від 18.06.2021.
Датою звернення прокурора у відповідності до вимог чинного законодавства є саме 17.09.2021, про що свідчить відтиск печатки Укрпошти  на  поштовому конверті.  В той час, з наявних доказів у справі, як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач в апріорі довідався про останнє порушення свого права на отримання орендної плати 11 серпня 2018 року. Таким чином, вірним є висновок місцевого господарського суду про те, що датою спливу позовної давності  за останньою  можливою вимогою  про стягнення заборгованості  по орендній платі  є 11.08.2021.
Відповідно до цього, правомірним є висновок місцевого господарського суду по те, що позовна давність за  спірною вимогою сплинула до звернення прокурора (дата звернення -17.09.2021) з позовом у справі №909/921/21 до суду. Дана правова позиція щодо початку перебігу позовної давності у схожих правовідносинах міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17.
Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. 
Відповідно до цього правомірним є висновок місцевого господарського суду про відмову у позові у зв`язку з пропуском стоку позовної давності. 
Судова колегія апеляційного суду зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які викладені в оспорюваному рішенні в даній справі. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.
Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 13 ст. 8, ст. ст. 12, 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, 
Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року у справі №909/921/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону - без задоволення.
2. Судові витрати покласти на скаржника – Івано-Франківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.
4. Матеріали справи №909/921/21 повернути Господарському суду Івано-Франківської області. 

Головуючий суддя                                                            Малех І.Б.
          
Суддя                                                                                Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                Марко Р.І.