ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" січня 2022 р.                                                 Справа №914/920/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді                                                  Кравчук Н.М.
суддів                                                                      Марко Р.І.
                                                                                Плотніцький Б.Д. 
секретар судового засідання Гавриляк І.В.
розглянувши          апеляційну скаргу Приватного підприємства “ТОР” б/н та б/д  (вх. № ЗАГС 01-05/3418/21 від 12.10.2021)
на рішення                     Господарського суду Львівської області від 05.08.2021 (суддя Козак І.Б.. повний текст складено 10.08.2021)
у справі                     № 914/920/21
за позовом:                    Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Львівгаз” (надалі АТ “ОГРС “Львівгаз”), м. Львів
до відповідача:          Приватного підприємства “ТОР” (надалі ПП “ТОР”), м. Новояворівськ, Львівська область
про                              стягнення 183621,28 грн.

за участю представників учасників справи: 
від позивача: Бандирський А.С. – адвокат (довіреність №007.1Др-216-1221 від 24.12.2021)
від відповідача: Хома М.В. – адвокат (ордер серії ВС №1090732 від 05.08.2021)

ВСТАНОВИВ:
АТ “ОГРС “Львівгаз” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства “ТОР” про стягнення 183621,28 грн.
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що згідно з договором на розподіл природного газу від 01.01.2016 №09420J4HF9DP016 (надалі договір), позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по січень 2021 року на загальну суму 274  047,78  грн. Однак, відповідач не здійснив повну оплату за надані позивачем послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 159  371,43 грн. Окрім стягнення основного боргу, позивач просить суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 6016,96 грн, 1476,95 грн 3% річних, 5369,49 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.08.2021 у справі № 914/920/21 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ПП “ТОР” на користь АТ “ОГРС “Львівгаз” 159 371,43 грн заборгованості, 1476,95 грн 3% річних, 6016,96 грн пені, 5369,49 грн інфляційних втрат та 2141,17 грн судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що укладений між сторонами договір розподілу природного газу від 01.01.2016 №09420J4HF9DP016 є чинним, не припинений та не розірваний, відтак він є обов`язковим до виконання. За таких обставин у відповідача існує обов`язок оплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку, передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРМ, в редакції постанови від 07.10.2019 № 2080. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за послуги розподілу природного газу за період з січня 2020 року по січень 2021 року у розмірі 159 371,43 грн.
Окрім того, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат, та здійснивши свій розрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно задоволення позову в цій частині.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПП “ТОР” оскаржило його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено судове рішення з неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема, скаржник звертає увагу суду на те, що 30.09.2020 відбулося фізичне відключення (відрізання) об`єкта споживача від газорозподільної мережі. Однак, суд не врахував, що відсутність фізичного підключення унеможливлює надання послуг з розподілу газу, а тому у ПП “ТОР” відсутній обов`язок щодо оплати таких послуг. В обґрунтування своєї позиції відповідач покликається на постанову Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 922/1703/20. Таким чином, скаржник зазначає, що до стягнення підлягає суми заборгованості в розмірі 44  171,22 грн, яка нарахована за серпень - вересень 2020, оскільки 30.09.2021 відбулося фізичне відключення газопроводу шляхом його механічного відрізання.
В судовому засіданні представник ПП “ТОР” доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.
Представник АТ “Львівгаз” в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. №ЗАГС 01-04/7735 від 08.11.2021), просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.
01.01.2016 між сторонами у справі укладено договір розподілу природного газу № 09420J4HF9DР016, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для   споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого оператор ГРМ (позивач) зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач (відповідач) зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим договором (додаток 2).
Отже, відповідач приєднався до типового публічного договору розподілу природного газу, текст якого затверджений Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015.
Згідно з пунктом 2.1. типового договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Згідно з пунктом 3.1. типового договору споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з розподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь - якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду.
Відповідно до підпункту 3 пункту 9.1. договору оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем, у разі подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання.
Відповідно до актів №1188, 1189, 1190, 1191, 1192, 1193, 1194 від 17.07.2020 про припинення газопостачання та пломбування запірних пристроїв (а.с.101-105) представниками позивача було здійснено ряд дій стосовно демонтажу та опломбування кранів та опусків на кранах та печах відповідача.
Як вбачається з акту №1244 про припинення газопостачання та пломбування запірних пристроїв (а.с. 101) 30.09.2020 представниками позивача було відрізано наземний газопровід після засувка в місці приєднання.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2080 від 07.10.2019 внесено зміни до Кодексу ГРМ (та до договору відповідно), згідно з якими з 01.01.2020 запроваджується новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів природного газу та здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується відповідно до вимог Кодексу ГРМ, виходячи із об`ємів споживання об`єктів споживачів за попередній рік.
Відповідно до пункту 6.1 договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
Згідно з пунктом 6.2. договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.
До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (пункт 6.3. договору).
Відповідно до актів наданих послуг позивачем надано відповідачу послуг з розподілу природного газу за період з січня 2020 по січень 2021 на загальну суму 274  047,78 грн.
Як вбачається з матеріалів справи та не запечуться сторонами акти наданих послуг за період з січня по червень 2020 року (включно) відповідач підписав. 
04.08.2020 поштовим відправленням №8160003574314 позивач надіслав на адресу відповідача акт наданих послуг за липень 2020 року. Даний акт відповідач отримав 06.08.2020, що підтверджується відміткою про отримання у рекомендованому повідомленні про вручення.
18.09.2020 поштовим відправленням № 8160003647494 позивач надіслав на адресу відповідача акт наданих послуг за серпень 2020 року. Даний акт відповідач отримав 25.09.2020, що підтверджується відміткою про отримання у рекомендованому повідомленні про вручення.
01.10.2020 поштовим відправленням № 8160003639254 позивач надіслав на адресу відповідача акт наданих послуг за вересень 2020 року. Даний акт відповідач отримав 08.10.2020, що підтверджується відміткою про отримання у рекомендованому повідомленні про вручення.
25.02.2021 поштовим відправленням № 8110006675327 позивач надіслав на адресу відповідача акти наданих послуг за період з жовтня 2020 року по січень 2021 року. Вказане поштове відправлення відповідач отримав 01.03.2021, що підтверджується роздруківкою із сайту ПАТ «Укрпошта».
Вищевказані акти підписано лише позивачем, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовився від їх підписання без обґрунтувань причин такої відмови.
Таким чином, за твердженням позивача, відповідач не виконав свої зобов`язання за договором в частині оплати місячної вартості величини річної замовленої потужності з період з серпня 2020 по січень 2021 року, зокрема на суму 159 371,43 грн.
Вищевказані обставини стали підставою для звернення АТ “Львівгаз” до суду Львівської області з позовом до ПП “ТОР” про стягнення заборгованість з оплати послуг розподілу природного газу в розмірі 159 371,43 грн, пені в розмірі 6016,96 грн, 1476,95 грн 3% річних, 5369,49 грн інфляційних втрат.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Як було зазначено вище, 01.01.2016 між сторонами у справі укладено договір розподілу природного газу для споживача, що не є побутовим №09420J4HF9DР016, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.
Згідно із ч.ч. 2, 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
В силу cт. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, а тому такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.
За приписами ч. 1 ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.
Згідно з п. 4 гл. 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем  договір розподілу природного газу, - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.
Відповідно до положень пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (тут і надалі - в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
Згідно з п. 2 гл. 6 р. VI Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік, величину планованої місячної плати за послуги розподілу із зазначенням її складових (визначається Оператором ГРМ відповідно до абзацу першого цього пункту). Така інформація може бути надана споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах тощо.
Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, величина перевищення має бути сплачена споживачем за двократною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.
Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року.
У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.
На період до кінця 2019 року Оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що останні не містять доказів замовлення відповідачем величини річної потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні на розрахунковий календарний рік.
Таким чином, визначення величини річної потужності правомірно здійснювалось позивачем на підставі даних фактичного обсягу споживання об`єктом відповідача природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року.
З урахуванням викладеного АТ “Львівгаз” нарахувало відповідачу в період з серпня 2020 року по січень 2021 року вартість послуг з розподілу природного газу в загальному розмірі 159  371,43 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач погоджується з нарахованою позивачем сумою заборгованості лише з період з серпня по вересень 2020 року в розмірі 44 171,22 грн та  ПП “ТОР” зазначає, що у зв`язку із фізичним відключенням (відрізанням) об`єкта споживача від газорозподільної мережі 30.09.2020 у нього відсутній обов`язок оплачувати послуги з розподілу природнього газу за період з жовтня 2020 по січень 2021 року.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що останні не містять відомостей стосовно об`єктів, які підключені до газоспоживання та які є предметом регулювання спірного договору. З наявного в матеріалах справи акту №1244 від 30.09.2020 вбачається, що на об`єкті ПП “ТОР” який знаходиться за адресою: с. Пісочна представником Пустомитіваського відділення АТ “Львівгаз” здійснено «відрізання наземного газопроводу після засувка в місці приєднання». Проте, з фотографії (а.с. 67) з зображенням труби не можна встановити щодо якого саме об`єкта припинено газопостачання, належність цього об`єкта відповідачеві. 
Таким чином, з наданих до матеріалів справи доказів та документів не можливо встановити щодо яких саме об`єктів відповідача, підключених до газорозподільної системи, було припинено газопостачання у спірний період і чи відбулося механічне від`єднання об`єктів відповідача від мереж і яких саме. 
Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в судовому засіданні представниками сторін було повідомлено, що станом на 11.01.2022 договір № 09420J4HF9DР016 є чинним.
Згідно з пунктом 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, в редакції Постанови №2080, припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартість послуги за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII  цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №922/1703/20 викладено висновок згідно з яким, встановивши наявність у відповідача обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, наявність укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також враховуючи те, що споживачем ні заяви про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавались, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про існування у відповідача обов`язку оплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРМ, в редакції постанови №2080 від 07.10.2019.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про підставність нарахування позивачем плати за споживання відповідачем природного газу за період    з жовтня 2020 по січень 2021 року, у зв`язку з наявністю укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також у зв`язку з тим, що споживачем заява про остаточне припинення користування природним газом не подавалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що останні не містять доказів оплати наданих послуг за спірний період.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого у останнього виникла перед позивачем заборгованість за розподілений природний газ за період з січня 2020 по січень 2021  в сумі 159  371, 43грн.
Окрім того, звертаючись з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача пеню за порушення терміну оплати в розмірі 6016,96 грн, 3% річних в розмірі 1476,95 грн  та 5369,49 грн інфляційних втрат.
Частиною 1      статті 216 Господарського кодексу України      встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку,            передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України      штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним  правил здійснення господарської   діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 8.2. договору встановлено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України      боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача та, здійснивши свій розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що останній є обґрунтованим, здійсненим з урахуванням умов пункту 8.2. спірного договору та дати виникнення прострочення з урахуванням періодів нарахування інфляції, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми пені в розмірі 6016,96 грн, 1476,95 грн 3% річних, 5369,49 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.09.2021 – по 29.03.2021.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст.  73,74,77 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1  ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.
Керуючись, ст.ст.      269,      275,      276,      282,      284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Приватного підприємства “ТОР” залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2021 у справі № 914/920/21 залишити без змін.
3.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з урахуванням положень      ст. 287 ГПК України      може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса сторінки суду https://wag.court.gov.ua/sud4870/ на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

          Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

 Судді                                                                                Р.І. Марко 

                                                                                          Б.Д. Плотніцький