П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/2104/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
15 грудня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. , 
за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.
позивача: ОСОБА_1 
представника відповідача: Демчук Л.Г.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької  міської ради про скасування розпорядження та поновлення на посаді, 

В С Т А Н О В И В :
В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Хмельницької  міської ради в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Хмельницької міської ради №130-к від 26 березня 2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради; 
-поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради, з відшкодуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач приховав від позивача наявність доповідних записок від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також пояснень ОСОБА_4 та акту відмови від пояснень, а суд першої інстанції не досліджував ці документи і прийняв рішення, виходячи  виключно з доводів, наведених у відзиві на позовну заяву. 
Також скаржник зауважив, що суд першої інстанції дійшов висновку про систематичність вчинення порушень, залишивши поза увагою ту обставину, що догана від 02.03.2020 скасована судом (справа №560/1338/20). 
13.12.2021 від відповідача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник відповідача заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебував на посаді заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради.
09.12.2019 на ім`я начальника управління житлово-комунального господарства  надійшло письмове звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з проханням провести роботи по відведенню води з підвалу другого під`їзду. Звернення зареєстроване в управлінні за номером 14-02-1862.
Згідно резолюції начальника управління житлово-комунального господарства, виконавцями вищевказаного звернення визначені: заступник начальника управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 та директор комунального підприємства "Технагляд" ОСОБА_5 . 
В подальшому звернення розписане ОСОБА_1 для розгляду головному спеціалісту відділу експлуатації та ремонту житлового фонду управління житлово-комунального господарства Маєвській А.М. 
05.03.2020 секретар керівника управління житлово-комунального господарства Рихліцька Н.В.  повідомила начальника управління житлово-комунального господарства ОСОБА_6 , що відповіді на колективне звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 щодо відведення води та проведення капітального ремонту в підвалі другого під`їзду вказаного будинку №14-021862 від 09.12.2019, термін розгляду якого закінчився 09.01.2020, не надано. 
Згідно доповідної записки начальника управління житлово-комунального господарства від 06.03.2020 №393/01-15-10 В. Новачка станом на 06.03.2020 відповідь на колективне звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 щодо відведення води та проведення капітального ремонту в підвалі другого під`їзду вказаного будинку №14-02-1862 від 09.12.2019 надана не була.
В подальшому 06.03.2020 Управління житлово-комунального господарства звернулось до міського голови з доповідною запискою №393/01-15-10 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства ОСОБА_1 за порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" при розгляді колективного звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .   
Працівниками відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування 16.03.2020 відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України позивачу  запропоновано надати письмові пояснення щодо причин порушення термінів розгляду колективного звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , однак останній відмовився надавати письмові пояснення, про що було складено відповідний акт. 
Враховуючи факти, викладені у доповідній записці начальника управління житлово-комунального господарства Новачка В.П. від 06.03.2020 №393/01-15-10, інформацію комунального підприємства "Технагляд", пояснення головного спеціаліста відділу з експлуатації та ремонту житлового фонду управління житлово-комунального господарства Маєвської А.М., секретаря керівника управління житлово-комунального господарства Рихліцької Н.В., а також те, що до позивача застосовувалось дисциплінарне стягнення, не зняте в установленому законодавством порядку, ОСОБА_1 розпорядженням від 26.03.2020 звільнено з посади на підставі  п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.  
Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України, визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року  № 280/97-ВР (далі  Закон України № 280/97-ВР).
За змістом ч.ч.1,3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"  правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.
Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Статтею 7 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" врегульовано, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Ч. 3 ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 7 червня 2001 року № 2493-III (далі Закон України № 2493-III) визначено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Статтею 3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі  статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю (ст. 140 КЗпП України).
Статтею 147 КЗпП України закріплено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Відповідно до ч.1 ст.147-1 КЗпП України  дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Згідно зі  статтею 148 КЗпП України  дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 149 КЗпП України.
За правилами вказаної статті до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Із системного аналізу викладених положень законодавства слідує, що дисциплінарне стягнення-це передбачена законом міра примусу, що застосовується роботодавцем до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 13.01.2020 року по справі № 401/2161/16-а.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є, зокрема, сумлінне ставлення до службових обов`язків.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання щодо притягнення конкретного порушника трудової дисципліни до дисциплінарної відповідальності, необхідно враховувати правове положення в якому перебуває цей працівник. Також, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт-акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Отже, в даному випадку розпорядження про оголошення догани працівнику є актом індивідуальної дії, а відтак має виражати волю суб`єкта владних повноважень, його владні приписи, мати офіційний характер, обов`язковий до виконання,  регулювати певні суспільні відносини, спричиняти правові наслідки, бути зрозумілим для учасників суспільних відносин і юридично оформлене у визначеній формі.
З матеріалів справи з`ясовано, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з розпорядженням голови Хмельницької міської ради  №130-к від 26.03.2020 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким 26.03.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади  заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором,  на підставі п. 3 ст.40 КЗпП України.
Так, відповідно до посадової інструкції заступника начальника управління житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради, заступник безпосередньо організовує роботу з розгляду працівниками  управління звернень громадян, громадських об`єднань, державних, не державних підприємств установ та організацій, органів місцевого самоврядування  та приймає відповідні рішення згідно чинного законодавства і наданих йому повноважень. Виконує доручення начальника управління, готує доповідні записки, проекти наказів та розпоряджень з питань, що стосуються його компетенції.  
З метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин цієї справи, колегією суддів ухвалами 11.11.2021 та від 01.12.2021 витребувано із Хмельницької міської ради матеріали перевірки, що слугували підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі розпорядження №130-к від 26.03.2020.
На виконання вищезазначених ухвал, відповідачем направлено до суду копії: доповідної записки від 06.03.2020 №393/01-15-10, відповіді на запит від 25.03.2020, пояснювальних записок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , копію заяви мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 з резолюцією, доповідну записку секретаря керівника ОСОБА_8 .
Так, колегією суддів із копії звернення мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 від 09.12.2019 встановлено, що влітку 2019 на виконання звернення від 2018 року Управління ЖКХ був проведений ремонт по відведенню грунтових вод з першого під`їзду, однак підтоплення підвалу другого під`їзду після виконання робіт усунуто не було. 
Як вбачається зі змісту доповідної записки від 06.03.2020 №393/01-15-10 начальника управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради В.Новачка 09.12.2019 до Управління надійшла заява мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 яка зареєстрована за №14-02-1862. Зазначене звернення розписано та передано  на розгляд ОСОБА_1 . Однак, в порушення ст.20 Закону України "Про звернення громадян" станом на  06.03.2020 відповідь на звернення не надана. Разом з тим, ОСОБА_1 систематично порушуються терміни розгляду звернень громадян, громадських об`єднань, державних, не державних підприємств, установ та організацій. 
В зв`язку з вищезазначеним, у доповідній записці  висловлено прохання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за ст.147 КЗпП України. 
Згідно відповіді від 25.03.2020 №18 директора КП "Технагляд"  на усний запит завідувача відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування   ОСОБА_9 , скарги від мешканців будинку АДРЕСА_2 до КП "Технагляд" не надходило. 
Із письмових пояснень ОСОБА_10 слідує, що наскільки останній відомо, голова правління попередньо неодноразово спілкувався з ОСОБА_1 щодо проблем їх будинку. Звернення надійшло до неї у грудні 2019 року. Для надання кваліфікованої відповіді вона очікувала вказівок ОСОБА_11 . Зверення залишилось без відповіді, оскільки даної вказівки не отримала.
За змістом пояснювальної записки ОСОБА_8 , останньою 09.12.2019 зареєстроване колективне звернення мешканців на АДРЕСА_1 . В цей же день звернення передано ОСОБА_1 , про що свідчить дата і підпис в журналі вхідної кореспонденції. 09 січня 2020 року, остання усно нагадала ОСОБА_1 що це останній день для закриття звернення. 
Відповідно до Акта комісії у складі завідувача відділу кадрової роботи ОСОБА_9 та головних спеціалістів відділу кадрової роботи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заступнику начальника   управління житлово-комунального господарства Путіну В.В. запропоновано надати письмові пояснення  щодо порушення терміну розгляду колективного звернення за № 14-02-1862 від 09.12.2019 щодо відведення води з підвалу другого під`їзду по АДРЕСА_1 . 17.03.2020 о 18 годині ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення щодо недотримання термінів розгляду колективного звернення за № 14-02-1862 від 09.12.2019 щодо відведення води з підвалу другого під`їзду по АДРЕСА_1 .
При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 підтвердив, що відмовився від дачі пояснень, зважаючи на те, що він не був повідомлений, що винен та йому не були надані для ознайомлення всі доповідні.
Таким чином, аналіз вищезазначених матеріалів перевірки вказує на той факт, що ОСОБА_1 будучи посадовою особою, на яку покладено обов`язок організації роботи з розгляду працівниками  управління звернень громадян та прийняття відповідних рішень згідно чинного законодавства і наданих йому повноважень, такого обов`язку щодо розгляду звернення мешканців житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .
В той  же час позивач стверджує, що після отримання звернення, останній проаналізував попередню інформацію від виконавця проекту капітального ремонту та безпосереднього підрядника. В результаті була виявлена розбіжність між їхнім баченням причин лише часткового усунення підтопленого підвалу. Проектант наполягав, що його проект вірний, а підтоплення неусунуте в зв`язку з тим, що підрядник за погодженням ОСОБА_6 при виконанні робіт відхилився від проекту при виконанні робіт, а підрядник наполягав, що в самому проекті не передбачено відведення води  з підвалу другого під`їзду. В той же день ним доведено до відома   ОСОБА_6  про існуючу колізію та запропоновано два варіанти дій для вирішення проблеми. ОСОБА_6 повідомив, що подумає і сам прийме рішення щодо подальших дій. Після чого ОСОБА_1 розписано звернення на ОСОБА_14 для підготовки відповіді в залежності від рішення керівника, про що її було повідомлено.  Таким чином, апелянт вважає, що ним вжито всі заходи передбачені п.198 Інструкції щодо виконання документа.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що вказані доводи скаржника не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Поряд з цим, з`ясування ОСОБА_1 вищезазначених питань не може свідчити про розгляд звернення мешканців житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , оскільки відповіді на дане звернення не надно.
Варто також зауважити, що у разі з`ясування позивачем, що питання порушені у зверненні неможливо вирішити в місячний термін, останній в порядку ст.20 Закону України "Про звернення громадян" не був позбавлений права його продовжити, повідомивши осіб, якими подано звернення.  
Однак матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачем встановлювався необхідний термін. необхідний для вжиття заходів, спрямованих на вирішення питання порушеного у зверненні та надання відповіді на нього.
ОСОБА_1 посилається лише на те, що передав звернення виконавцю А.Маєвській для підготовки відповіді. 
Поряд з цим, одним із посадових обов`язків позивача є організація роботи з розгляду працівниками управління звернень громадян, а відтак недостатнім для ви конання такого обов`язку є лише передача звернення підлеглій особі. 
Що стосується посилання позивача  на те, що у відповідача не було правових підстав для його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, оскільки догана від 02.03.2020, скасована судом (справа №560/1338/20), колегія суддів вказує на таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, та порушив її знову.
Так, станом на день звільнення позивач мав одне дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани (розпорядження голови Хмельницької міської ради №66-к від 11.02.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »), яке застосоване нього за порушення трудової дисципліни та у встановленому законом порядку не зняте, і з дня накладення якого до видання наказу про звільнення не минулого одного року.
Слід зазначити, що вказане розпорядження було предметом спору у справі №560/948/20, за наслідками розгляду якого Хмельницьким окружним адміністративним судом винесено рішення від 16.07.2020 про відмову в задоволенні позову, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021.
У подальшому позивач вчинив ще один дисциплінарний проступок за невиконання покладених на нього службових обов`язків, обставини якого досліджувалися у цій справі та знайшли своє підтвердження, що є підставою для звільнення працівника за правилами пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Отже у даному випадку має місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. 
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №809/4231/15.
Надаючи правову оцінку твердженням апелянта про пропуск відповідачем строку накладення дисциплінарного стягнення. 
Згідно ст.148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
У даній правовій нормі законодавець чітко розмежував строки притягнення особи до дисциплінарної відповідальності: не пізніше одного місяця із дня виявлення порушення, та не пізніше шести місяців із дня вчинення порушення, при чому продовження зазначених строків передбачено лише щодо строку виявлення порушення без врахування періоду перебування у відпустці та на лікарняному.
Так, датою виявлення міським головою О.Симчишиним дисциплінарного проступку вчиненого ОСОБА_1 є дата надходження доповідної записки начальника управління  житлово-комунального господарства з питань житлового господарства Хмельницької міської ради-06.03.2020. 
При цьому, дисциплінарне стягнення накладено на позивача розпорядженням від 26.03.2020, тобто  протягом місяця з моменту виявлення, а відтак колегія суддів вважає не обгрунтовиними твердження апелянта в тій частині, що відповідачем пропущеного строк  накладення дисциплінарного стягнення.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено порушення стороною відповідача порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вчинення ним дисциплінарного проступку, а також не спростовано доказів, на які посилається відповідач. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   17 грудня 2021 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.