ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6483/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні  в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 01.06.2021 р. (суддя  Коренев А.О.), по справі за позовом   ОСОБА_1 до Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу
В С Т А Н О В И В:
22.04.2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, де просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату  боргу (недоїмки) від 20.02.2020 №Ф-116835-17 на суму  29  293,44 грн. та зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в картці платника єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 29  293,44 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 р. адміністративний позов  задоволений. Визнана протиправною та скасована вимога про сплату  боргу (недоїмки) від 20.02.2020 №Ф-116835-17 на суму  29  293,44 грн. та зобов`язане ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в картці платника єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 29  293,44 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській  області, звернулось з апеляційною скаргою, де просило Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 р. скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірна вимога була прийнята останнім з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без    задоволення, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції,   11.12.2001 р.   ОСОБА_1  зареєстрована як фізична особа-підприємець.
20.02.2020 р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській  області винесена Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-116835-17, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску складає 29  293,44  грн.
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття даної вимоги, позивач звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до п. 2   ч. 1     ст. 1 Даного Закону  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно статті 2 даного Закону  його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим         Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом         визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. 
Як слідує  з матеріалів справи позивач зареєстрована 11.12.2001 р. як фізична особа – підприємець та згідно запису № 2002030060001023304 від 21.03.2021 р. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вказану підприємницьку діяльність припинено.
Частиною 1   ст. 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
01.07.2004 р. набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (Закон № 755-IV), яким передбачене створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців.
Відповідно до частини першої статті 42 даного Закону для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи – підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.
  Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004– 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.
Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності  Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР – абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП – абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).
03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким були внесені зміни до Закону № 755-IV.
Пунктами 2– 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI  передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 р. завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Усі юридичні особи та фізичні особи – підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004 р., зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 р., після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.
Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, зареєстрованих до 01.07. 2004 р., відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 р., включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 р., вважаються недійсними.
Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб – підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01.07.2004 р., визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03.03.2012 р. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб – підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004 р., підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.
Натомість відомості про фізичних осіб – підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб – підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.
25.04.2014 р. набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців до Єдиного державного реєстру» ( Закон № 1155-VII).
Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладений в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи – підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004 р., відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців і видати їм виписку з ЄДР.
До того ж Законом № 1155-VII виключені пункти 2– 4 і 7– 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI.
Таким чином, суд звертає увагу на той факт, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 р. виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01.07.2004 р. ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд. 
Водночас зміни у процедурі адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб – підприємців, запроваджені законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01.07.2004 р., що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 р., вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 01.07.2020 р. по справі № 260/81/19, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку,  що позивач не мала можливості здійснювати підприємницьку діяльність, оскільки її   свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності є недійсним, а з реєстраційною карткою для включення відомостей про неї, як фізичної особи-підприємця до ЄДР та для заміни свідоцтва про  державну реєстрацію єдиного зразка позивач не зверталася, що спростовує факт наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця в розумінні Закону № 755-IV і, як наслідок, належність позивача до платників єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.
Таким чином, спірна вимога була прийнята відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції  про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), а також зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника єдиного соціального внеску шляхом виключення відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати єдиного соціального внеску. 
Керуючись ст. ст. 315,316,321,322,325, КАС України, суд –  

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 01.06.2021 р. – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку  протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова