П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2396/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
21 березня 2022 року                                                                                м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі ГУ ДПС у Чернівецькій області), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області від 11.11.2020 № Ф-115-17 в розмірі сумі 52813,71 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року позов задоволено:
-визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Чернівецькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 24.02.2020 № 0018865607;
-визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 № Ф - 115-17.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
27.01.2022 від позивача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що   ОСОБА_1 22.06.2010 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 23.06.2010 взятий на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до інтегрованої картки платника податків станом на 31.12.2016 за позивачем рахувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 12325,70 грн.
В подальшому, відповідачем нараховано позивачу ЄСВ: 19.01.2017 за ІV квартал 2016 терміном сплати 19.01.2017  в сумі 9980,00 грн.; 19.04.2017 за І квартал 2017 р. терміном сплати 19.04.2017 р. в сумі 2112,00 грн.;  19.07.2017 за ІІ квартал 2017 терміном сплати 19.07.2017  в сумі 2112,00 грн.; 19.10.2017 за ІІІ квартал 2017 терміном сплати 19.10.2017 р. в сумі 2112,00 грн.;  19.01.2018 за ІV квартал 2017 терміном сплати 19.01.2019 в сумі 2112,00 грн.; 19.04.2018  за І квартал 2018 терміном сплати 19.04.2018  в сумі 2457,18 грн.; 19.07.2018 за ІІ квартал 2018  терміном сплати 19.07.2018; 19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 терміном сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн.; 21.01.2019 за ІV квартал 2018 терміном сплати 21.01.2019 р. в сумі 2457,18 грн.;  19.04.2019 за І квартал 2019 р. терміном сплати 19.04.2019 р. в сумі 2754,18 грн.; 19.07.2019   за ІІ квартал 2019 терміном сплати 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн; 21.10.2019 за ІІІ квартал 2019  терміном сплати 21.10. 2019 в сумі 2754,18 грн.; 20.01.2020 за ІV квартал 2019 р. терміном сплати 20.01.2020 р. в сумі 2754,18 грн.; 21.04.2020за І квартал 2020 р. терміном сплати 21.04.2020 в сумі 2078,12 грн.;  20.07.2020 за ІІ квартал 2020 р. терміном сплати 20.07.2020  в сумі 1039,06 грн.;  19.10.2020 за ІІІ квартал 2020 терміном сплати 19.10.2020в сумі 3178,12 грн.
Згідно відомостей наведених в інтегрованій картці, станом на  31.10.2020 та 31.12.2020 за ОСОБА_1 рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 29196,07 грн., а залишок несплаченої пені -  23657,64 грн., всього на загальну суму 52853,71 грн.  
24.02.2020 ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено рішення № 0018865607 про застосування штрафних санкцій та нарахування позивачу пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на останнього накладено штраф у сумі 4512,51 грн. та нараховано пеню у розмірі 23657,64 грн., у зв`язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску у період з 23.04.2014 по 29.05.2019.
11.11.2020 податковим органом відносно ОСОБА_1 сформовано вимогу № Ф-115-17 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 52853,71 грн., в т.ч. недоїмка у сумі 24683,56 грн., штраф у сумі 4512,51 грн., пеня 23657,64 грн.
Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про  обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.  
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464-VI).
Згідно зі статтею 2 вказаного Закону, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
За визначеннями, наведеними у пунктах 2,6 частини першої статті Закону № 2464-VI  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-єдиний внесок)- консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом
П.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).
У п. 1 ч.2 ст. 6  Закону № 2464-VI  закріплено, що платник єдиного внеску зобов`язаний  своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (ст.7 Закону № 2464-VI)
Відповідно до п. 11 ст.9  Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
За приписами частин1,3 та 4 ст.25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 ПК України.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
П.2 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI унормовано, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція № 449).
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 Розділу IV Інструкції № 449 сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства), для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.
За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону (п. 1, 2 Розділу VII Інструкції № 449).
Вимогами пунктів 3, 4 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій органи доходів і зборів, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
В свою чергу, абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
За змістом абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України ''Про оплату праці'', та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Поряд з цим, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, Закон №2464-VI встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для його нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець), задля досягнення вищевказаної мети законодавчого запровадження збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Законом №2464-VI встановлено обов`язок сплати такими особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх господарської діяльності.
Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета законодавчого запровадження збору  єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, що перебувають на обліку в органах ДПС  як фізичні особи-підприємці, однак, підприємницьку діяльність не здійснюють і доходи від неї не отримують, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а, від 06.05.2020 у справі №400/1622/19, від 10.06.2020 у справі №120/1918/19 та від 19.06.2020 у справі №824/876/19.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач  з 01.03.2000  працює на посаді лікаря-хірурга хірургічного відділення № 1 ОКУ Лікарня швидкої допомоги, яка реорганізована в ОКНП Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги (основне місце роботи).
Вказана обставина підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та довідками виданими ОКНП Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги про отримані доходи за 2017 - 2021 роки.
Крім того, з вересня 2016 року ОСОБА_1 працює у ТОВ "СКС Капітал" (код ЄДРПОУ 37362639).
Судом першої інстанції встановлено, що страхувальниками ОКУ "Лікарня швидкої допомоги" (код ЄДРПОУ 02005740), ОКНП Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги (код ЄДРПОУ 43342788) та ТОВ "СКС Капітал" (код ЄДРПОУ 37362639) за позивача сплачувався єдиний соціальний внесок, зокрема: у 2014 році- у розмірі 18124,05 грн; у 2015 році-17096,40 грн; у 2016 році-35353,80 грн; у 2017 році-76214,29 грн; у 2018 році-110683,90 грн; у 2019 році- 154018,96 грн; у 2020 році-175968,62 грн; за січень-березень у 2021 році-53030,34 грн.
Отже, відповідачем нараховано позивачу єдиний соціальний внесок, в тому числі за періоди сплати за нього страхувальниками страхових внесків, як за найманого працівника, а   відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій контролюючого органу в частині нарахування податкового боргу позивачу за період, коли останній був офіційно працевлаштований.
В свою чергу, за своєю правовою природою вимога про сплату боргу (недоїмки) є документом похідного характеру, який виконує інформаційно-попереджувальну функцію і в силу інформативної природи вимоги інформація яка міститься в ній, має відповідати дійсним обставинам справи та ґрунтуватись  на реальних цифрах, оскільки в іншому разі, діяльність контролюючого органу не буде відповідати положенням частини 2 статті 19 Конституції України.
Як вже було зазначено, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) була прийнята у зв`язку із наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску, однак під час розгляду цієї справи встановлено протиправність нарахування останній недоїмки за період, коли вона була працевлаштована.
Водночас, суд позбавлений можливості самостійно обрахувати суми боргу за виключенням безпідставно зарахованої суми до загального боргу, а також періоду офіційного працевлаштування, а тому вважає за необхідне скасувати оскаржувану вимогу у повному обсязі.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням приписів частини 2 статті 2 КАС України колегія суддів, оцінивши докази, які є у справі погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана вимога прийнята відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.
Стосовно доводів відповідача з приводу виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення  від 24.02.2020 № 0018865607,  то  колегія суддів звертає увагу, що як зазначено самим же скаржником в апеляційній скарзі, суд наділений правом виходу за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини (ст.9 КАС України).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242,243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.