ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2022 року           справа №200/7218/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

 Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е.,  представника позивача Кравченко О.С., розглянув  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р.  у справі  № 200/7218/21 (головуючий І інстанції суддя Лазарєв В.В.)   за позовом   Головного управління ДПС у Донецькій області   до   Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"    про  стягнення податкового боргу у розмірі 3364676,72 грн., 
                                                
                                         ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Головне  управління ДПС у Донецькій області (далі - позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (далі - відповідач), в якому просило стягнути кошти з рахунків у банківських установах, які обслуговують відповідача, в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 3364 676, 72 грн. (а.с. 2-6).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року  адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Стягнуто кошти з рахунків у банківських установах, які обслуговують комунальне підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (місцезнаходження: вул. К.Лібкнехта, буд. 177а, м. Маріуполь, Донецька область, 87547, код ЄДРПОУ 00191678) в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 3364676 (три мільйони триста шістдесят чотири тисячі шістсот сімдесят шість) гривень 72 копійки (а.с. 81-82).
Не погодившись з таким судовим рішенням,  відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  у касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду відкрито провадження  у справі № 805/5003/18-а про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.03.2018 № 0003271303 на суму нарахованих 3 878 696, 00 грн. та № 0003291303 на суму нарахованих 356 210, 00 грн.; наявність сертифікатів Торгово-промислової палати України підтверджує, що відповідач знаходиться та здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території. Таким чином, податковий орган не має права примусово вимагати від відповідача сплати єдиного соціального внеску.
Вважає, що положення ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи…» застосовуються до спірних правовідносин та є спеціальною нормою, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин-проведення антитерористичної операції, факти про які підлягають підтвердженню відповідними заходами, що встановлює підстави для звільнення від відповідальності за невиконання податкових зобов`язань.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Представник  відповідача    до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності.  
Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.  
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача,  пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, додаткові письмові пояснення до неї,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення  з наступних підстав.
Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу»  є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом: 00191678, місцезнаходження юридичної особи: вулиця К.Лібкнехта, будинок 177а, місто Маріуполь, Донецька область, 87547.
Лиманське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» є відокремленим підрозділом позивача, місцезнаходження ВП: вулиця Зелений Гай, будинок 16-а, місто Лиман, Донецька область, про що свідчать ідентифікаційні данні (а.с. 10-11).
З 26 лютого 2018 року по 12 березня 2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Донецькій області була проведена документальна планова виїзна перевірка Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з питань  правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року.
За результатами перевірки 19 березня 2018 року був складений акт № 263/05-99-13-03/35580890 (а.с. 37-40).
03 лютого 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 19 березня 2018 року № 1809/05-99-47-07 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004373307, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на 3878596,89 грн. (а.с. 21).
03 лютого 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 19 березня 2018 року № 1809/05-99-47-07 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004393307, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на 356124,83 грн. (а.с. 28).
Податкові повідомлення-рішення від 03 лютого 2020 року № 0004373307, № 0004393307 оскаржувались позивачем в судовому порядку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 200/4445/20-а в задоволені адміністративного позову комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від №0004373307, №0004393307 від 03.02.2020  відмовлено повністю.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 200/4445/20-а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року – залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02.07.2021 у справі № 200/4445/20-а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2020 залишено без змін.
Отже, відповідно до положень частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 200/4445/20-а набрало законної сили 18 листопада 2020 року.
Станом на час розгляду справи, комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» має податковий борг у розмірі 3364676,72 грн., який позивач просить стягнути в судовому порядку.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 15 Податкового кодексу України на платників податків покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. 
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України  на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За змістом пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. 
Таким чином на відповідача у справі покладений обов`язок щодо обчислення та  сплати сум податкових зобов`язань.
Відповідно до пп. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
За унормуванням п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.  
Пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.   
Платник податку відповідно до пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України 
суму податкового зобов`язання, зазначену платником податку в поданій ним податковій декларації, зобов`язаний самостійно сплатити  протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до вимог пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
З метою погашення податкового боргу позивачем на адресу відповідача в установленому законом порядку було направлено податкову вимогу від 13 травня 2019 року № 45608-42, за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 12.05.2019 року у розмірі 2040,00 грн. та вимогу від 09 грудня 2020 року № 36711-13, за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 08.12.2020 року у розмірі 3372966,38 грн. (а.с. 8-9).
Однак, прийняті заходи податковим органом не призвели до погашення податкового боргу.
З матеріалів справи вбачається, що  у відповідача обліковується податковий борг на загальну суму 3 364 676, 72 грн. 
Доказів  сплати заборгованості відповідачем як  платником  податків суду не надано.
Стосовно посилання апелянта на відкриття Верховним Судом провадження у справі № 805/5003/18-а про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.03.2018 №0003271303 на суму нарахованих 3 878 696, 00 грн. та № 0003291303 на суму нарахованих 356 210, 00 грн., суд  зазначає, що постановою Верховного Суду від 02.07.2021 у справі № 200/4445/20-а касаційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 без змін.
Тобто, враховуючи приписи податкового законодавства, грошові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 03 лютого 2020 року №0004373307, № 0004393307 є узгодженими.
Щодо посилання відповідача на неврахування судом сертифікатів Торгово-промислової палати та знаходження підприємства на території проведення антитерористичної операції, то зазначеним обставинам були надані оцінки судами у справі № 200/4445/20-а.
Пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. 
Пунктом 41.5 статті 41 Податкового кодексу України визначено, що органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. 
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення   (пункт  59.1 статті 59 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 87.2 пункту 87 Податкового кодексу України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.  
У разі наявності у платника податків податкового боргу згідно з п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом
За унормуванням 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. 
Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.   
Відповідно до п. 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
За приписами п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою органу державної податкової служби до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня їх необхідно внести в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним органом державної податкової служби.
Таким чином, оскільки у відповідача обліковується податковий борг, вжиті податковим органом заходи щодо стягнення податкового боргу з платника податків до погашення такого боргу не привели, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення суми податкового боргу, тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню.   
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про  відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.  
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.    
Керуючись статтями     250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства     України,    
                                    
                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу   Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі  Лиманського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р.   –  залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р.  у справі  № 200/7218/21    –  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне  судове  рішення  складено  24 січня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                 Г.М. Міронова

Судді                                                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                                      А.В. Гайдар