ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року	Львів	Справа № 140/4862/21 пров. № А/857/16989/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді –                                                Шевчук С.М.
суддів –                                                                     Кухтея Р.В. 
                                                                                  Шинкар Т.І.
за участю секретаря судового засідання:              Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 28 липня 2021 року (ухвалене у м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Смокович В.І., повний текст рішення складено 02 серпня 2021 року)  у справі № 140/4862/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, суд-
                                                       ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0010830902.
Рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 28 липня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 05 березня 2021 року №0010830902.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що за результатами перевірки складено акт перевірки за №03/1334/09-01/ НОМЕР_1 від 16 лютого 2021 року (бланк №002532) встановлено порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР - зберігання  позивачем пального без наявності відповідної ліцензії. При цьому, відповідач заперечує можливість поміщення значної кількості пального в баки транспортних засобів позивача, позаяк згідно форми 20-ОПП на час проведення фактичної перевірки було зареєстровано лише два транспортних засоби (трактор колісний) у фактичному володінні /користуванні позивача. При цьому повідомлення 20-ОПП по іншим транспортним засобам стосуються пізнішого періоду, оскільки  подані 16 лютого 2021 року, 24 лютого 2021 року, 14 квітня 2021 року, тобто вже після проведення фактичної перевірки. Ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) даним платником була отримана терміном дії з 30 квітня 2020 року по 30 квітня 2025 року реєстраційний №03100414202000644 на адресу АДРЕСА_1 .
Оскільки, Законом №481/95-ВР з 01 квітня 2020 року запроваджено ліцензування діяльності усіх суб`єктів господарювання, які здійснюють зберігання та роздрібну торгівлю пальним, дані дії позивача привели до порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР - зберігання пального без придбання відповідної ліцензії в період до 29 квітня 2020 року. Окрім того, звертає увагу, що закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, жодним чином не виключає підстав для її притягнення до відповідальності як суб`єкта господарювання шляхом застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ПК України та Законом № 481/95-ВР.
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Стверджує, що отримане пальне було розлите в паливні баки транспортних засобів, а подана позивачем звітність є помилковою. 
В судовому засіданні представник відповідача Кучер Д.А. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач ФОП ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність у сфері транспорту, лісозаготівель, надання допоміжних послуг у лісовому господарстві та інших видах діяльності, які постійно потребують використання дизельного пального та має 26 транспортних засобів частина з яких обладнана збільшеними паливними баками.
Вказує, що на час отримання пального 07 квітня 2021 року він не зберігав отримане пальне у стаціонарних цистернах, а відразу розлив його у використовувані ним транспортні засоби та механізми. Загалом у транспортні засоби, що використовуються ФОП ОСОБА_1 07 квітня 2021 року було розлито 10503 літри пального отриманого по накладній №053-3510 від ПП “Укрпалетсистем”. Загальна місткість баків для дизельного пального транспортних засобів, які використовуються ФОП ОСОБА_1 становить 10563 літри. 
Залишок пального в розмірі 3374 л станом на 01 квітня 2020 року також знаходився в баках транспортних засобів. Зазначений об`єм пального був використаний до 7 квітня 2020 року - дати поставки дизельного пального.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 23 лютого 2004 року зареєстрований як фізична особа – підприємець основними видами діяльності якого є: 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (основний); 02.20 - лісозаготівлі; 02.40 - надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво; 16.24 - виробництво дерев`яної тари; 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.12 - надання в оренду вантажних автомобілів; 52.24 - транспортне оброблення вантажів; 01.61 - допоміжна діяльність у рослинництві; 77.31 - надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування, що підтверджується випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (арк. спр. 20).
Відповідно до наказу від 08 лютого 2021 року №507 “Про проведення фактичної перевірки”  (арк. спр. 86) та згідно направлень від 08 лютого 2021 року №375/03-20-09-02 та №376/03-20-09-02 (арк. спр. 87) ГУ ДПС у Волинській області проведена фактична перевірка місця зберігання пального, за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність позивач.
За наслідками проведення зазначеної перевірки був складений акт від 16 лютого 2021 року №03/1334/09-01/2004412156, яким встановлено порушення вимог статі 15 Закону №481/95-ВР (арк. спр. 84-85).
На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0010830902, яким на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України, статті 17 Закону №481/95-ВР до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф)  в сумі 500000,00 грн (арк. спр. 17, 93).
Вказане податкове повідомлення - рішення надіслане позивачу 09 березня 2021 року та отримане останнім 18 березня 2021 року (арк. спр. 15-16).
ФОП ОСОБА_1 , не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням - рішенням звернувся із даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 16 Закону "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон N 481/95-ВР) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Статтею 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги з приводу порушення позивачем статті 15 Закону України від 19.12.95 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального”, у зв`язку із зберігання пального без ліцензії на право зберігання, то колегією суддів ураховано таке.
Згідно з пп. 14.1.1411   п. 14.1 ст. 14 Кодексу пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Кодексу.
Акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України (пп. 14.1.61   п. 14.1 ст. 14 Кодексу).
Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб: реалізує або зберігає пальне, ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 Кодексу (пп. 14.1.2241   п. 14.1 ст. 14 Кодексу).
Не є акцизним складом пересувним:
транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;
паливний бак транспортного засобу (пп.14.1.61   14.1 ст. 14 Кодексу).
Порядок ліцензування виробництва, оптової та роздрібної торгівлі пальним і зберігання пального регулюється Законом України №481/95-ВР.
Відповідно Закону №481/95-ВР, ліцензуванню підлягають види діяльності з пальним, визначення якого, наведене у пп. 14.1.1411   Кодексу.
Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у Законі N 481 видів діяльності протягом визначеного строку.
Зберігання пального - це діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
Місцем зберігання пального є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (частина шістнадцята ст. 15 Закону N 481).
Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Згідно з частиною дев`ятнадцятою ст. 15 Закону N 481 ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:
підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;
підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;
суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Окрім того, відповідно до ст. 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
Підсумовуючи приведені положення законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу (підпункт 14.1.61 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).
При цьому, додатково з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального  слідує, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємкостей.  
Отож,  в разі розміщення пального у паливних баках транспортних засобів для власного споживання чи промислової переробки не  потребує отримання ліцензії із зберігання пального.
Матеріалами справи підтверджуються висновки  суду першої інстанції з приводу придбання та отримання позивачем ПММ за накладною на відпуск №053-3510 від 07 квітня 2020 року, товарно-транспортною накладною, накладною на перевезення ПММ №7813 УПС/02 від 07 квітня 2020 року, акцизною накладною форми “П” від 07 квітня 2020 року про відпуск і поставку дизельного палива в кількості 10503 літрів, де замовником і вантажоодержувачем виступає ФОП ОСОБА_1 , особою, що реалізує пальне ПП “Укрпалетсистем” (арк. спр. 23-25). Оплата за отримане пальне проведена позивачем відповідно до платіжних доручень від 08 квітня 2020 року №821 на суму 8106,35 грн та від 03 квітня 2020 року №806  на суму 161160 грн (арк. спр. 26). 
З акту перевірки, який покладено в основу оскаржуваного рішення проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області здійснювалось виключно по бухгалтерських документах, які перелічені вище. Натомість, в ході вказаної перевірки не з`ясовувались обставини  щодо фактичного розміщення придбаного позивачем пального, наявності чи відсутності  у позивача ємкості, паливних баків, іншого для зберігання пального. Не проведено в ході перевірки збір відповідних матеріалів з приводу того, у які саме ємності було поміщено придбане позивачем пальне.  
Відповідно до листа ПП “Укрпалетсистем” від 27 квітня 2021 року дизельне пальне в кількості 10503 літрів було відгружене позивачу 07 квітня 2020 та на прохання покупця злито з цистерни для перевезення паливно-мастильних матеріалів в паливні баки транспортних засобів (арк. спр. 27).
В ході судового розгляду справи судом установлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність у сфері транспорту, лісозаготівель, надання допоміжних послуг у лісовому господарстві та інших видах діяльності, які постійно потребують використання дизельного палива.
Зібраними у справі доказами (договорами, актами приймання –передачі, актами наданих послуг, платіжними документами) підтверджуються обставини, що  у період придбання вказаної кількості дизельного палива  у володінні (користуванні) позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності перебувало 26 транспортних засобів.
Загальна місткість баків для дизельного пального транспортних засобів, які використовуються ФОП ОСОБА_1 становить 10527 літри. Вказані обставини підтверджуються  протоколами проведення вимірювання об`єму паливного бака транспортного засобу від 15 грудня 2021 року, долученими представником позивача до клопотання про приєднання документів, зареєстрованого судом 22 грудня 2021 року.
Відносно ж доводів апеляційної скарги з приводу того, що (у період з 1-7 квітня  2020року)  в звітності позивача 20-ОПП  не було відображено  обставин з приводу перебування у позивача транспортних засобів в обсязі 26 одиниць, то надаючи оцінку вказаним доводам, колегією суддів враховано, що на противагу відображеному у вказаній звітності, наданими суду первинними та платіжними документами, а також  листом ПП “Укрпалетсистем” від 27 квітня 2021 року  все ж таки підтверджуються обставини з приводу  перебування (у зазначений період) володінні (користуванні) позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності 26 транспортних засобів. До  паливних баків яких було поміщено придбане позивачем дизельне топливо. 
А відтак, неподання позивачем  до контролюючого органу податкової звітності стосовно перебування в користуванні позивача вказаної кількості транспортних засобів, за даних фактичних обставин не може бути достеменним доказом за якого придбане позивачем пальне не могло бути поміщено позивачем до паливних баків 26 транспортних засобів.
Відносно ж доводів апеляційної скарги стосовно того, що окрім зазначеного пального яке придбане позивачем 07.04.2020року за даними відомості по руху дизельного пального за 2020 рік зазначено про залишок пального на 01 квітня 2020 року в розмірі 3374 літрів, то  за даними довідки позивача від 26 липня 2021 року (підтвердженої шляховими листами), вказаний залишок пального в розмірі 3374 літрів станом на 01 квітня 2020 року, яке знаходилось в баках транспортних засобів було використане до 07 квітня 2020 року.
Таким чином, оскільки у позивача не має визначених статті 1 Закону № 481/95-BP місць зберігання пального, тобто, місць (території), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, відтак, позивачу не потрібно ліцензії на провадження діяльності із оптової, роздрібної торгівлі пальним та зберігання пального.
Судом апеляційної інстанції  також враховано, що постановою Любомльського районного суду Волинської області від 28 квітня 2021 року у справі № 163/444/21, яка набрала законної сили 12 травня 2021 року, було закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ознаками частини першої статті 164 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу правопорушення (арк. спр. 64-66, 105-107).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного.
Натомість відповідач не довів належними доказами факту зберігання дизельного позивачем палива в кількості 10503 літрів у стаціонарній цистерні/ємкості, на зберігання у якій позивач мав би отримати відповідну ліцензію.
Не виявлено судом апеляційної інстанції і порушень норм матеріального та процесуального права при визначенні позивачу розміру судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до  п.10 ч.6 ст. 12 КАС України вказана справа віднесена  до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення  пункту другого частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  

                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 28 липня 2021 року у справі № 140/4862/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року