П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/1179/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Майстер П.М. 
          Суддя-доповідач:  Біла Л.М. 

29 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду  від  24 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, третя особа - Новоушицька селищна рада Новоушицького району Хмельницької області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0030471-5106-2212 від 04 квітня 2019 року, винисене Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачені фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 30011,10 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позов задоволено в повному обсязі. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. 
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Третя особа, підтримала в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача, про що відзначила в поданій на адресу суду заяві.
Серед іншого відповідачем було подано клопотання про заміну Головного управління ДПС в Хмельницькій області його правонаступником.
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" (далі - Постанова № 893) вирішено ліквідувати, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого у тому числі, включено Головне управління ДПС у Хмельницькій області.
Абзацом 3 п. 2 Постанови №893 установлено, що територіальні органи ДПС України, що ліквідуються відповідно до п.1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення ДПС України територіальних органів згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається ДПС України після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи ДПС України, що будуть утворені згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, та заповненням 30% вакансій.
В абзаці 4 п. 2 Постанови №893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять до ДПС України та її територіальних органів.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 року №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" вирішено утворити як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Хмельницькій області.
Наказом ДПС України від 24.12.2020 року №755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 Постанови №893.
Таким чином, з 01.01.2021 року всі права та обов`язки Головного управління ДПС в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ 43142957) перейшли до його правонаступника - Головного управління ДПС в Хмельницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44070171).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та замінити Головне управління ДПС в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ 43142957) його правонаступником - Головним управлінням ДПС в Хмельницькій області, відокремленим підрозділом ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44070171).
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що згідно відомостей інформаційної системи "Податковий блок" позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець. Основний вид діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майна позивачу, як фізичній особі, на праві приватної власності належить нежитлова будівля (винний цех), загальною площею 537, 4 кв. метри на території АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорту вказане нерухоме майно, за своїм призначенням є нежитловою будівлею (винний цех).
Рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради VII скликання від 23 червня 2017 року № 12 "Про встановлення та затвердження місцевих податків і зборів на 2018 рік на території сіл Каскада, Філянівка, Шебутинці, Березівка, Браїлівка, Іванівка, Цівківці, Загоряни, Бучая, Маціорськ, Нова Гута, Рудківці, Вільховець, Гута-Глібівська, Івашківці, Глибочок, Капустяни, Шелестяни, Косиківці, Глибівка, Мала Шурка, Куражин, Куча, Балабанівка, Щербівці, Мала Стружка, Антонівка, Кружківці, Тимків, Хворосна, Отроків, Песець, Заборознівці, Пилипківці, Іванківці, Соколівка, Хребтіїв, Пилипи-Хребтіївські, Любомирівка Слобідка, Стара Гута, Ставчани, Струга та селища Загродське, які входять до складу Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади" встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність у розмірі 1,5 відсотки мінімальної заробітної плати за 1 квадратний метр загальної площі для об`єктів нежитлової нерухомості, які розташовані (знаходяться) на території сіл Каскада, Філянівка, Шебутинці, Березівка, Браїлівка, Іванівка, Цівківці, Загоряни, Бучая, Маціорськ, Нова Гута, Рудківці, Вільховець, Гута-Глібівська, Івашківці, Глибочок, Капустяни, Шелестяни, Косиківці, Глибівка, Мала Шурка, Куражин, Куча, Балабанівка, Щербівці, Мала Стружка, Антонівка, Кружківці, Тимків, Хворосна, Отроків, Песець, Заборознівці, Пилипківці, Іванківці, Соколівка, Хребтіїв, Пилипи-Хребтіївські, Любомирівка Слобідка, Стара Гута, Ставчани, Струга та селища Загродське, які входять до складу Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади (п.4.2.2.2).
ГУ ДПС у Хмельницькій області, з врахуванням ставок податку, встановлених наведеним вище рішенням, 04.04.2019 згідно з п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п.266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення №0030471-5106-2212, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за 2018 рік за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" у розмірі 30011,10 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що суперечить податковому законодавству, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення, мотивуючи своє рішення тим, що рішенням Новоушицької селищної ради було встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової промисловості фізичній особі - підприємцю, а не просто фізичній особі, якій належить нерухоме майно.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 67 Конституції України,  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є  Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI  (далі -  ПК України).
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
За приписами пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та прийняття спірного рішення) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).
Водночас базою оподаткування податком на нерухоме майно, тобто конкретним виразом об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання, відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст.266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
В силу положень пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Положеннями підпункту 14.1.129  пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно вимог законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари; туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; г) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до пп. 266.1.1, п.266.1, ст. 266 ПК України   платниками податку на нерухоме, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Згідно п.п. 266.2.1, п.266.2, ст. 266 Кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а базою оподаткування є загальна площа об`єкта/об`єктів          
Пунктом 266.5.1., п. 266.5., ст. 266 Кодексу передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1м2 бази оподаткування.          і
За змістом ч. 1 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.
Згідно п. 15.1. ст. 15 ПК  України платниками податків є фізичні та юридичні особи.
Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
П.п.10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України визначено, що до місцевих податків належить податок на майно. Згідно з п.10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Згідно ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Остання вправі встановлювати лише перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і граничних параметрів таких податків. При цьому, установлення місцевих податків із дотриманням встановлених Верховною Радою України критеріїв є компетенцією відповідних місцевих рад.
Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків (в тому числі, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.
За приписами п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
У пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України закріплено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що пунктом 4.2.1 рішення Новоушицької селищної ради Новоушицького району Хмельницької області від 23.06.2017 року № 12 (надано платником податків) встановлені окремі, знижені ставки щодо таких об`єктів нерухомості як квартира або домоволодіння, що перебувають у власності фізичних осіб. 
При цьому, п. 4.2.2.2 вказаного рішення визначено ставку податку нежитлової нерухомості, що використовується в комерційній діяльності.
Таким чином, рішенням Новоушицької селищної ради Новоушицького району Хмельницької області від 23.06.2017 року № 12 встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність на території сіл Новоушицького району, в тому числі с. Косиківці, в розмірі 1,5 відсотки мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. загальної площі або 55,845 грн. за 1 кв.м. ( п.4.2.2.2 рішення; мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 року 3723 грн. х 1,5% = 55,845 грн.)
Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що не може бути окремим платником податків фізична особа - підприємець, однак і рішення Новоушицької селищної ради, яким встановлено ставку податку, не визначає окремого платника, а лише вказує на те, що об`єктом за ставкою 1,5 відсотків мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. загальної площі є (комерційна нерухомість) об`єкт нежитлової нерухомості, де здійснюється комерційна діяльність. 
В той же час, як свідчить зміст наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на нерухоме майна (надано платником податків), позивачу на праві власності належить нежитлова будівля (винний цех), загальною площею 537, 4 кв.м. на території АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей інформаційної системи «Податковий блок» позивач є діючим платником податків, суб`єктом господарювання з 20.11.2009 року. Платником податків експлуатується магазин - кафе за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, с. Косиківці, вул. Леніна, 26а.
Тобто, нежитлова будівля (винний цех), загальною площею 537,4 кв.м. на території АДРЕСА_1 належить позивачу як фізичній особі, де остання здійснює комерційну діяльність.
Сума податку за 2018 рік складає 30011,10 грн. (537, 4 кв.м.* 55,845 грн.) за період володіння 12 місяців 2018 року.
Отже, спірне податкове повідомлення - рішення прийнято відповідачем законно та обгрунтовано, в межах наданих повноважень, у спосіб та строки, встановлені чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні і відповідно заявлений позов не підлягає до задоволення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що проаналізовані доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до невідповідності судового рішення матеріалам справи та вимогам закону, а тому оскаржуване рішення необхідно скасувати з постановленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку.
В даному випадку, доводи апеляційної скарги в повному обсязі спростовують висновки суду першої інстанції та підтверджують наявність правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів враховує також положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
В аспекті оцінки аргументів сторін в апеляційному провадженні суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, третя особа - Новоушицька селищна рада Новоушицького району Хмельницької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.