ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«27» січня 2022 року
м. Харків
справа № 643/10518/20
провадження № 22ц/818/1195/22
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А. В., Тичкової О. Ю.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачка – ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року в складі судді Майстренко О.М.
в с т а н о в и в:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказав, що на його утриманні перебуває дочка від першого шлюбу – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку він також сплачує аліменти за рішенням суду від 13 березня 2012 року.

Зазначив, що він наразі не в змозі сплачувати визначений судовим наказом розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , оскільки його матеріальний стан та стан здоров`я погіршились. 

Вказав, що він служив у лавах Збройних Сил України, брав участь в антитерористичній операції, та його заробітна плата була втричі вища, ніж зараз. У зв`язку зі значним погіршенням стану здоров`я він був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 18 травня 2019 року він змушений був піти з армії, що негативно вплинуло на розмір його доходів.
Зазначив, що проживає разом з батьками пенсійного віку. Батько має інвалідність, страждає на кардіологічні захворювання.

Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; відкликати з Московського відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий наказ № 643/21610/19, виданий Московським районним судом м. Харкова від 12 лютого 2020 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено; зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; відкликано із Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий наказ №643/21610/19, виданий Московським районним судом м. Харкова 12 лютого 2020 року та повернуто до суду для долучення до матеріалів даної цивільної справи.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року у справі № 639/9082/16-ц зменшено розмір аліментів, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1  на утримання старшої дочки  ОСОБА_4 , з ј до 1/6 частини від його доходів.  ОСОБА_1 , окрім аліментів, матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дочки не надає. Вона отримує аліменти в розмірі 1197,00 грн, що є недостатнім для виховання дитини. Позивач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Вона має на утриманні старшу дочку, а також її матеріальної допомоги потребують мати та баба. ОСОБА_1 з батьками не проживає, фактично мешкає у м. Краснокутськ Харківської області. Позивач припинив службу у Збройних Силах ще 18 травня 2019 року, тоді як судовий наказ прийнято у лютому 2020 року. Позивач перебував на службі за контрактом та припинив її через одруження на громадянці Російської Федерації. На даний час позивач працює та має змогу сплачувати аліменти. Судом не враховано інтереси дитини та її право на достатній і гідний рівень життя.
28 грудня 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив представниці ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказав, що рішення суду про зменшення стягнутих з нього аліментів на утримання старшої дочки відповідачка до суду першої інстанції не надавала. Крім того, це не спростовує того, що старша дочка перебуває на його утриманні. Він сплачує аліменти в повному обсязі, заборгованості не має. Його позовну заяву до військової частини НОМЕР_1 про його звільнення залишено без розгляду за його заявою за декілька місяців до того, як йому встановлено діагноз, що унеможливлював подальшу службу. Доводи відповідачки спростовуються наданими ним доказами, а саме посвідченням, яке підтверджує його службу в лавах Збройних сил України, довідкою з місця роботи про отримані у 2020 році доходи, чеками про грошові перекази на утримання дочки.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стан здоров`я позивача, розмір його доходів, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність батьків пенсійного віку є підставою для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 згідно судового наказу, з ј до 1/6 частини його доходу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10, 11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , зменшено з ј до 1/6 частини його доходів.

Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів щомісячно, починаючи стягнення з 23 грудня 2019 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття (а. с. 8).

З інформації виконавчого комітету Введенської селищної ради №1142 від 15 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_7 , братом ОСОБА_8 
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є пенсіонерами. ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи (а. с. 15-17, 21).

ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України, брав участь у бойових діях, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_2 від 21 червня 2017 року (а. с. 44).
Як вбачається зі свідоцтва про хворобу № 697 від 26 квітня 2019 року, ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а. с. 12-13).

До 18 травня 2019 року ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 . З довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) вбачається, що його заробітна плата за період з червня 2018 року по травень 2019 року склала 184 254,78 грн (а. с. 19).

З довідок про доходи № 0000-000010 від 09 червня 2020 року та №0000-000015 від 31 грудня 2020 року, виданих Фермерським господарством «Агрослобода» вбачається, що ОСОБА_1 займає посаду завідувача відділу земельних ресурсів. Загальна сума заробітної плати за період з лютого 2020 року по травень 2020 року склала 15 250,00 грн, з якої утримано 6998,75 грн, з січня 2020 року по грудень 2020 року - 50 650,00 грн, з якої утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 9117,00 грн та сплачено аліментів у розмірі 15 707,75 грн (а. . 20).

ОСОБА_1 надано копії чеків щодо грошових переказів на ім`я ОСОБА_2 на суму 990,00 грн від 29 березня 2020 року, 1995,00 грн від 08 серпня 2020 року, 1980,00 грн від 02 лютого 2020 року, 2000,00 грн від 30 грудня 2019 року, 1980,00 грн від 2019 року, 1985,00 грн від 02 березня 2020 року, 2000,00 грн від 30 вересня 2019 року, 502,51 грн від 30 жовтня 2019 року (а. с 46-48).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою  статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України  та  статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо  заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 7 статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до  пункту 4  частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. 

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що наразі його матеріальний стан та стан здоров`я погіршились, він звільнений з військової служби, має на утриманні старшу дочку та батьків пенсійного віку.
Однак, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження, відповідно до вимог статті 192 СК України, змін, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, саме з часу визначення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби ще у квітні 2019 року та звільнений зі служби 18 травня 2019 року. Зазначені обставини вже мали місце на час прийняття судового наказу та не є змінами, що настали після стягнення з нього аліментів.

Те ж саме стосується й перебування на утриманні позивача старшої дочки - ОСОБА_4 , аліменти на яку стягнуто ще рішенням суду від 13 березня 2012 року, тобто задовго до видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання молодшої дочки ОСОБА_3 .

Отже, звільнення позивача зі Збройних Сил України та наявність у нього на утриманні ще однієї дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що на момент винесення судового наказу від 06 лютого 2020 року ці обставини вже існували, і це не є новими обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 730/1553/18-ц, провадження № 61-9993св19.

Судом встановлено, що наразі  ОСОБА_1 працездатний, має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату. З липня 2019 року, тобто вже після звільнення з військової служби, ОСОБА_1 здійснював грошові перекази на ім`я ОСОБА_2 , тобто мав таку можливість.
Доказів надання матеріальної допомоги батькам та погіршення у зв`язку з цим матеріального стану позивачем також не надано.

Судова колегія бере до уваги, що позов пред`явлено ОСОБА_1 через півроку після винесення судового наказу, тобто через нетривалий період часу. При цьому, позивач не надав доказів щодо того, що саме змінилося у його житті у порівнянні станом на лютий 2020 року та на час звернення з цим позовом.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів та неспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному у судовому наказі від 06 лютого 2020 року розмірі є не мотивованими.
Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дочці, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) на неповнолітню дитину, 2013 року народження, не провів належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів призведе до порушення інтересів дитини, які мають першочергове значення.

Приймаючи до уваги, що  ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року, то оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні його позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з нього підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн в дохід держави.
Керуючись ст.ст.367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1261, 20 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 А. В. Котелевець 

                                                                       О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.