ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" лютого 2022 р.                                              Справа №921/351/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді:                                                  Плотніцького Б.Д.
Суддів:                                                                                Кордюк Г.Т.
                                                                                Марко Р.І.
за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.
Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, від імені якої діє відокремлений підрозділ “Рівненська атомна електрична станція” вих..№18995/001-юр від 29.10.2021 (вх..№ЗАГС 01-05/4052/21 від 06.12.2021)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2021 (повний текст рішення складено 12.10.2021) суддя Руденко О.В.
у справі №921/351/21
за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", м. Вараш, Рівненська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро", м. Чортків, Тернопільська область
про стягнення 24 509,63 грн штрафних санкцій.

за участю представників сторін:
від позивача (в режимі відеоконференції): Бондаренко О.В. (в порядку самопредставництва);
від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро" про стягнення 24 509,63 грн штрафних санкцій.
В обґрунтування вимог позовної заяви позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом умов договору №53-122-01-20-09422 від 03.04.2020 в частині повної та вчасної поставки товару. Зазначає, що відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" виконав умови вказаної угоди  в частині направлення заявки на поставку товару без порушень та розраховував отримати відповідні матеріальні цінності.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду тернопільської області від 29.09.2021 в задоволенні позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро" про стягнення 24 509,63 грн штрафних санкцій - відмовлено.
При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявка №14106/044 від 24.09.2020 року, яка знаходиться у матеріалах справи, власноручно особою, яка у ній зазначена як заступник генерального директора з забезпечення виробництва,  не підписана. Натомість, у нижньому лівому куті міститься запис про те, що цей  документ підписано електронним підписом.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що надіслана на адресу відповідача рекомендованим повідомленням заявка №14106/044, яка не підписана повноважною посадовою особою Державного підприємства, не могла слугувати підставою для поставки ТОВ  "Вавілон Агро" товару в строки та на умовах, передбачених пунктами 3.1 та 3.2 Договору.
З урахуванням обставин, на які Державне підприємство посилається як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, від імені якої діє відокремлений підрозділ “Рівненська атомна електрична станція”, оскаржило таке в апеляційному порядку.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що з судовим рішенням не погоджується, оскільки судом не надано обґрунтованих доводів при винесенні рішення, суд не врахував обставини та надані докази, що мають значення для справи, а зроблені висновки обставинам справи не відповідають. Крім того, суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що позивачем до суду першої інстанції разом з позовною заявою було подано заявки на поставку №8813/044 та №14106/044 та завірені копії повідомлень про вручення даних заявок, як доказ того, що постачальник був належним чином повідомлений про потребу поставки товару Замовнику.
Апелянт зазначає, що у відокремленому підрозділі «Рівненська Атомна Електрична Станція» працює система документообігу «АСУД». Всі документи, які мають бути підписані керівництвом відокремленого підрозділу, формуються та підписуються КЕП у вищезгаданій системі.
Апелянт просить суд врахувати, що заявка від 12.06.2020 №8813/044, яку ВП «Рівненська АЕС» направив на адресу ТОВ «Вавілон Агро», також була сформована та підписана КЕП заступником генерального директора із забезпечення виробництва ВП «Рівненська АЕС» Шарлоімовим Сергієм Володимировичем в системі документообігу «АСУД» та дана заявка не викликала питань у Постачальника щодо її достовірності та Постачальник виконав поставку в повному обсязі.
Апелянт вказує, що заявка на поставку №14106/044 від 24.09.2020, підписана в системі «АСУД» направлялася на поштову адресу в паперовій формі, а не на електронну адресу постачальника, а договором не передбачено, яким саме методом вона повинна бути оформлена.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв до уваги відзив відповідача без достатніх правових підстав, не врахувавши, що такий відзив було подано з порушенням строків на його подання.
Відповідач не використав права на подання відзиву та відзив на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, від імені якої діє відокремлений підрозділ “Рівненська атомна електрична станція” вих..№18995/001-юр від 29.10.2021 (вх..№ЗАГС 01-05/4052/21 від 06.12.2021) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2021 у справі №921/351/21 та вирішено здійснити розгляд справи №921/351/21 в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін справи. 
В подальшому, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 клопотання Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, від імені якої діє відокремлений підрозділ “Рівненська атомна електрична станція” про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін задоволено, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, від імені якої діє відокремлений підрозділ “Рівненська атомна електрична станція” вих..№18995/001-юр від 29.10.2021 (вх..№ЗАГС 01-05/4052/21 від 06.12.2021) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2021 у справі №921/351/21 призначено в судовому засіданні на 09.02.2022 об 10 год. 00 хв.
У судовому засіданні 09.02.2022 представник позивача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала доводи апеляційної скарги, надала усні пояснення та просила апеляційну скаргу задоволити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.
В судовому засіданні 09.02.2022 колегією суддів задоволено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи електронного доказу, а саме заявки на поставку товару за №14106/044 від 24.09.2020 у формі електронного листа скріпленого КЕП.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач повідомлявся про розгляд справи, крім процесуальних прав, сторони мають і процесуальні обов`язки, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача.
Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.
Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України та відбувалось в режимі відеоконференції, у відповідності до ст.. 197 ГПК України.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
За результатами проведених відкритих торгів UA-2020-28-000459-b від 17.03.2020 між Державним підприємством "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Замовник), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро" (Постачальник) 03.04.2020 було укладено договір поставки №53-122-01-20-09422 ( далі-Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити і передати у власність Замовника певний товар, а Замовник, в свою чергу,  зобов`язався його  оплатити  за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1. 
Предметом поставки по даній угоді  є борошно пшеничне вищого ґатунку. Згідно  із п.2.2 Договору  його загальна вартість  складає 180 795,60 грн з ПДВ.
Оплата за поставлений товар здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно видаткової накладної або накладної протягом 45 календарних днів з дати поставки, за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН (п.6.1 Договору).
Відповідно до п.8.3 Договору перехід права власності на товар відбувається в момент його поставки за умови наявності та передачі належним чином оформлених товарно-супровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної Замовником. 
У пункті 9.1 спірної угоди її учасники домовились, що  у випадку порушення строків поставки Постачальник зобов`язується сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. При цьому , у випадку прострочки поставки (недопоставки) товару понад 30 діб, Постачальник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленого (недопоставленого) товару. У випадку порушення Постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці товару відносно якості, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє Постачальника від виконання зобов`язань по договору.       
Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії договору - по 31.12.2020. Він може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним на підставі, передбаченій законом або за згодою сторін. (п.п.12.1, 12.3 Договору).
Згідно із п.13.2 спірного  правочину,  у випадку відмови Постачальника від виконання договору, Замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір шляхом направлення письмового повідомлення Постачальнику. 
Також контрагентами було підписано Додатки №1 та №2 до договору поставки №53-122-01-20-09422, а саме : Специфікація, у якій визначено, що загальна сума договору складає 180 795,60 грн, та Технічні вимоги до товару, що поставляється.       
В подальшому, 21.04.2020 між сторонами також було укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки, згідно п.1.2 якої загальна сума договору поставки №53-122-01-20-09422 від 03.04.2020 складає 179 676 грн.
Замовником 12.06.2020 направлено на адресу відповідача копію  заявки на поставку борошна пшеничного в/г в кількості 10 000 кг. 
На виконання своїх договірних зобов`язань Товариство поставило товар Замовнику на загальну суму 82 800 грн, що підтверджується видатковою накладною №33 від 23.06.2020 на суму 82 800 грн. 
Зазначений первинний документ бухгалтерського обігу підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень, однак оплата за отримані матеріальні цінності Державним підприємством у встановлені Договором строки проведена не була.  
Незважаючи на це,  24.09.2020 позивач вдруге звернувся  до відповідача із заявкою №14106/044 про поставку   йому борошна пшеничного у кількості 11 700 кг на загальну суму 96 876 грн. 
Натомість, відповідач надіслав позивачу пропозицію розірвання договору від 02.10.2020, у зв`язку із порушенням останнім умов договору, що стосуються оплати, яка мала бути проведена протягом 45 календарних днів з дати поставки. Термін дії пропозиції - до 30.10.2020.
У відповідь на вищевказану пропозицію позивач повідомив, що відхиляє її, оскільки відсутні підстави для розірвання договору. Крім цього, зазначив, що на адресу відповідача була направлена заявка про поставку товару, граничний термін виконання якої 07.10.2020 та на даний час не здійснена (копія електронного листа №18554/044 від 08.12.2020). В свою чергу оплата за товар поставлений 23 червня 2020 року  проведена позивачем  30.09.2020. 
Державне підприємство вважає, що нездійснення поставки товару на підставі заявки від 24.09.2020 року є  порушенням п.3.1. Договору. Це, на думку позивача, дає підстави Замовнику вимагати сплати штрафних санкцій згідно п.9.1. Договору.
З метою досудового врегулювання спору позивачем надсилалась відповідачу копія  електронної претензії №7810/001 від 28.04.2021 про сплату на протязі 10 днів з моменту отримання даної претензії штрафних санкцій в розмірі 24 509,63 грн.
Відповіді на претензію ТОВ "Вавілон Агро" не надало та суму штрафних санкцій не сплатило, що і стало підставою для звернення акціонерного товариства до суду з відповідним позовом.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5  ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Колегією суддів встановлено, що взаємовідносини, що склалися між учасниками спору, кваліфікуються як правовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення 24 509,63 грн штрафу та пені.
Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За приписами ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений законом або договором (ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У спірних правовідносинах, встановлюючи строки і умови поставки, у пунктах 3.1 та 3.2 Договору його контрагенти домовилися про те, що товар поставляється Постачальником на умовах: DDP Інкотермс-2010, партіями в строк 10 календарних днів з моменту отримання Постачальником заявки від Замовника. Заявка на поставку товару направляється Замовником рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу , що вказана Постачальником.
Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", посилається на те, що Постачальником була  прострочена поставка товару по заявці №14106/044 від 24.09.2020 року.
У матеріалах справи знаходиться примірник заявки №14106/044 від 24.09.2020, із змісту якого слідує, що вказану заявку №14106/044 від 24.09.2020 не підписано власноручно особою, яка у ній зазначена як заступник генерального директора з забезпечення виробництва. Натомість, у нижньому лівому куті міститься запис про те, що цей  документ підписано електронним підписом в системі «АСУД». 
Колегія суддів звертає увагу, що даний примірник заявки був надісланий у паперовому вигляді відповідачу рекомендованим повідомленням, копія якого міститься в матеріалах справи. 
Натомість, заявку №14106/044 від 24.09.2020 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро" не надсилало.
Відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". 
Правовий статус електронного цифрового підпису визначає Закон України "Про електронні довірчі послуги". Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 1 цього Закону електронним  підписом є  електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. 
За приписами статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. В силу  частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"     електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.
Відтак, долучений до матеріалів справи та надісланий на адресу відповідача рекомендованим повідомленням примірник заявки  №14106/044 від 24.09.2020 року не може вважатися оригіналом електронного документа, оскільки він на адресу Товариства у електронному вигляді  не надсилався. В свою чергу, за відсутності оригіналу електронного документу, направлений Державним підприємством поштою відповідачу  примірник заявки №14106/044 не може вважатися  його належною копією.   
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. 
Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. У спірних правовідносинах цього місця не має. 
В свою чергу, використання електронного цифрового підпису не може змінювати встановленого умовами Договору порядку підписання документів у письмовій формі. У спірних правовідносинах позивачем не враховані приписи статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", за якою накладенням  електронного підпису завершується створення електронного документа, а не документа виготовленого у письмовій формі. 
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що надіслана на адресу відповідача рекомендованим повідомленням заявка №14106/044, яка не підписана повноважною посадовою особою Державного підприємства, не могла слугувати підставою для поставки ТОВ  "Вавілон Агро" товару в строки та на умовах передбачених пунктами 3.1 та 3.2 Договору. Варто при цьому зазначити, що і вся послідуюча кореспонденція направлялася позивачем на адресу свого контрагента таким же самим способом.  
Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. 
За положеннями ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Зважаючи на приписи частин 1, 3 статті 221 Господарського кодексу України, частин 1, 2 статті 613 та частин 1, 4 статті 612 Цивільного кодексу України, відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару у визначені договором строки та не підлягає притягненню до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення умов Договору.  
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення 24 509,63 грн штрафних санкцій з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вавілон Агро" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція".
Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Приписами  ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до ч. 1  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі  статтею 79 ГПК України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
У відповідності до  ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якої діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", зміни чи скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2021 у справі №921/351/21. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, від імені якої діє відокремлений підрозділ “Рівненська атомна електрична станція” вих..№18995/001-юр від 29.10.2021 (вх..№ЗАГС 01-05/4052/21 від 06.12.2021) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.09.2021 у справі №921/351/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.02.2022.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                      Плотніцький Б.Д.

Суддя                                                                                          Кордюк Г. Т.

Суддя                                                                                          Марко Р.І.