справа № 753/12591/21                                головуючий у суді І інстанції Сирбул О.Ф. 
провадження № 22-ц/824/3563/2022          суддя-доповідач у суді II інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
17 лютого 2022 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
        Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц.,Яворського М.А.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 15 серпня 2018 року у розмірі 36 737 грн. 59 коп. станом на 15 червня 2021 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 15 серпня 2018 року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт. У подальшому відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 28 вересня 2018 року отримав картку Преміальна Platinum (кредитний ліміт до 100 000 грн.). При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку».  ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2018 року у сумі 30 821 грн. 97 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та витрат по сплаті судового збору у сумі 1 904 грн. 53 коп.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ним надана до суду копія анкети-заяви від 15 серпня 2018 року, у якій зазначено: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду на укладення договору та засвідчив її своїм особистим підписом. З моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, а, отже, є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Позичальнику на підставі анкети-заяви відкрито 28 вересня 2018 року картковий рахунок та видано преміальну кредитну картку «Platinum» зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 30 000 грн., що підтверджується банківською випискою по карті. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Під час відкриття карткового рахунку відповідача було належним чином ознайомлено з умовами кредитування та тарифами банку, що підтверджується особистим підписом відповідача на паспорті споживчого кредиту від 28 вересня 2018 року, в якому чітко зазначено основні умови кредитування. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів. Відсутність підпису боржника на відповідних умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом. Жодних доказів про те, що відповідачу не було надано банком інформації або надано недостовірну інформацію встановлено не було, як і не було застосовано відповідну норму права, яка регулює відповідні правовідносини та правові наслідки у випадку встановлення вказаних обставин, виходячи саме з прав відповідача, які не передбачають звільнення від зобов`язань. У паспорті споживчого кредиту та в тарифах банку, з якими було ознайомлено відповідача зазначена процентна ставка, яка застосовується за межами пільгового періоду - 37,20 % річ. та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 74,40 % річ. Судом всупереч вимогам ст. 263 ЦПК України не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц. Незважаючи на положення чинного законодавства, суд відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами взагалі, чим порушив вимоги ст. 1046 та 1048 ЦК України. Відповідач особисто здійснював операції з карткою, що чітко вбачається із виписки та розрахунку заборгованості. Обставини справи свідчать про те, що відповідач знав про умови укладеного договору та прийняв їх. Суд першої інстанції не тільки не дотримався засад змагальності, а і вчинив грубе порушення принципів правосуддя, оскільки, не маючи у справі обґрунтованих та доказових заперечень відповідача, суд, замість відповідача, навів доводи проти вимог позивача і відмовив банку у цих вимогах, не посилаючись на жодний доказ іншої сторони спору. До суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Укладення договору відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, є доведеним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що він дійсно підписував анкету-заяву. Однак, суд першої інстанції неповно дослідив та вивчив умови зазначеного договору, а саме умови надання кредиту та строк надання кредиту за кредитним договором. Виписка надана з моменту 2016 року та стосується і відображає розрахунки за декількома договорами. Крім кредиту за кредитним договором відповідачу одночасно відкриті декілька кредитів за програмами «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка». Однак, кредити за цими програмами надавалися на окремих умовах та у відповідності до окремих кредитних договорів. Надана виписка відображає розрахунки за всіма цими договорами. Предметом доказування по цивільній справі є наявність заборгованості саме за кредитним договором від 15 серпня 2018 року. Підтвердженням вимог щодо виконання умов за кредитним договором може бути виписка, витяг з неї, або інший документ/документи, які відображають взаєморозрахунки саме за цим договором. Відповідач виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі та картка була вилучена та знищена позивачем у зв`язку з закінченням терміну дії. Докази, що містяться у матеріалах справи, підтверджують повне виконання з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Виписка по рахунках, що надана позивачем, містить інформацію про своєчасні регулярні платежі з боку відповідача у період з вересня 2018 року по вересень 2019 року на користь позивача за кредитним договором від 15 серпня 2018 року по преміальній картці «Platinum». Про повне погашення кредиту за договором свідчить позитивний залишок за карткою НОМЕР_1 станом на 15 вересня 2019 року. Зобов`язання по кредитному договору від 15 серпня 2018 року були припинені виконанням, проведеним належним чином з обох сторін, про що в матеріалах справи міститься достатньо доказів. Має місце недоведеність судом першої інстанції тієї обставини, що відповідач ухилився від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та тієї обставини, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконав. Суд не дослідив обставини, що пов`язані зі строком погашення кредиту за вказаним договором та самим фактом погашення зазначеного кредиту та процентів по ньому. Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача та останньому не було відомо про розгляд справи судом та ним не було отримано копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі.    
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк»  ОСОБА_1 зазначає, що на виконання умов договору ним здійснювалися регулярні платежі. Загалом у період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року відповідач сплатив за наданим кредитом на користь позивача 49 400 грн., з яких 30 000 грн. на погашення основного тіла кредиту та 19 400 грн. на сплату процентів та платежів по обслуговуванню преміальної картки.        
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено,що 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.23).
Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», станом на 15 червня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 15 серпня 2018 року складає 36 737 грн. 59 коп., з яких: 30 821 грн. 97 коп., у тому числі, 18 122 грн. 58 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 12 699 грн. 39 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 417 грн. 72 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 497 грн. 90 коп. - заборгованість  за  простроченими відсотками (а.с.6).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 30 821 грн. 97 коп. заборгованості за простроченим кредитом, а щодо частини вимог про стягнення відсотків слід відмовити за недоведеністю.
Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.
На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку з номерами виданих ОСОБА_1 кредитних карток, паспорт споживчого кредиту, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з Тарифів банку, виписку за договором станом на 16 червня 2021 року. 
В анкеті-заяві не зазначено розмір кредитного ліміту та яку картку отримав ОСОБА_1 . Проте, відповідач не заперечує наявність між ним та позивачем договірних відносин, отримання кредитних коштів та користування ними. 
Суду було надано виписку по рахунку, яка є доказом підтвердження заборгованості та її розміру.
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача відсотків, залишив поза увагою наступні обставини.
З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 15 серпня 2018 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що розмір відсотків не зазначено.
У той же час, до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив паспорт споживчого кредиту, вказуючи, що суд повинен прийняти його до уваги, враховуючи висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.   
Паспорт споживчого кредитування був підписаний ОСОБА_1 , що останнім не заперечується. 
Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, а також паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.
Відмовляючи у стягненні відсотків, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому, зокрема, визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (а.с.26-28). З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по відсотках нарахована позивачем на підставі паспорту споживчого кредиту. 
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не врахував те, що сторонами було погоджено, зокрема, процентну ставку, її розмір і порядок нарахування, а, відтак, існують підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що у нього відсутні зобов`язання перед позивачем, оскільки він сплатив кошти за кредитним договором у повному обсязі, а картка НОМЕР_1 була вилучена та знищена позивачем у зв`язку з закінченням терміну дії.
Разом з тим, зі змісту позовних вимог вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 15 серпня 2018 року. У наданій суду довідці (а.с.22) дійсно зазначено, що термін дії картки НОМЕР_1 закінчився у вересні 2019 року. У той же час, 04 жовтня 2019 року відповідачу видано нову картку, на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 30 000 грн. Доказів того, що отримана відповідачем нова картка стосується іншого кредитного договору та карткового рахунку, матеріали справи не містять.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» відповідач посилається також на те, що на виконання умов договору ним здійснювалися регулярні платежі. Загалом у період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року відповідач сплатив за наданим кредитом на користь позивача 49 400 грн. На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 надав суду відповідні квитанції.
У той же час, з наявної у матеріалах справи виписки по рахунку, в якій включено, у тому числі, період з 28 вересня 2018 року (з моменту видачі відповідачу картки НОМЕР_1 та підписання паспорту споживчого кредиту) по 01 червня 2021 року, вбачається, що сума використаних відповідачем кредитних коштів є значно більшою від суми внесених ним коштів. 
У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 зазначено, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Це відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
За таких обставин, ОСОБА_1 не спростовано наявність у нього заборгованості перед позивачем та не доведено факт виконання у повному обсязі зобов`язань по кредитному договору від 15 серпня 2018 року. Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Відповідач також посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача та останньому не було відомо про розгляд справи судом, ним не було отримано копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
У той же час, розгляд справи у суді першої інстанції був призначений без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Невручення відповідачу копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі не є безумовною підставою для скасування правильного по суті рішення в частині задоволення позову. Крім того, право відповідача на судовий захист та спростування доводів позивача було поновлено апеляційним судом шляхом прийняття до розгляду його апеляційної скарги. Відповідач не був позбавлений можливості в апеляційному суді довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відмови у стягненні відсотків не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 3 405 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, сплачений ним судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача.  
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині постанову.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1  про стягнення відсотків задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 1 417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень, 72 копійки, заборгованість  за  простроченими відсотками у розмірі 4 497 (чотири тисячі чотириста дев`яносто сім) гривень, 90 копійок та судовий збір у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Судді                                                                                    Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                              Яворський М.А.