КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
        Апеляційне провадження № 22-ц/824/16412/2021
                            Справа 760/7803/2021

П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
29 грудня 2021 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач),  Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Аксьонової Н.М. в м. Київ 20 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В березні 2021 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32649,12 грн. та судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 09 березня 2010 року. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву, сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. 09 березня 2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій відповідач власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитної картки ознайомлена. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому збільшився до 17000 грн.
Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах кредитного ліміту.
В порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 21 березня 2021 року має заборгованість в розмірі 32649,12 грн., з яких 22698,14 грн. - заборгованість за кредитом, 9950,98 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22698,14 грн. та судові витрати 1589 грн., в іншій частині позову відмовлено.
 
Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини, на які посилався в позовній заяві, вказував, що з метою подальшого обслуговування позичальника було належним чином ознайомлено з новими умовами кредитування та тарифами, що підтверджується особистим підписом позивача на паспорті споживчого кредиту від 09 червня 2020 року, в якому чітко зазначено основні умови кредитування, в тому числі процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду, підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в справах № 456/3643/17, № 173/436/18, зазначив, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.
Посилався на висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, згідно яких твердження місцевого суду про те, що укладений між сторонами договір не містить підписів позичальника під умовами та правилами надання банківських послуг, є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання, і аналогічні висновки Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 375/250/18.
Посилався на презумпцію правомірності правочину відповідно до постанови Верховного Суду від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17.
Зазначив, що відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви відповідає вимогам ст. 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання.
Наводив зміст ст. 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зазначив, що при укладенні договору відсоткова ставка була зазначена в довідці про умови кредитування, в паспорті споживчого кредитування та в тарифах банку.
Вважав, що місцевий суд оскарженим рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та в цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 12 лютого 2020 року в справі № 382/327/18-ц, від 26 лютого 2020 року в справі № 355/1091/17, від 23 вересня 2020 року в справі № 149/1546/18-ц, від 02 грудня 2020 року в справі № 284/157/20-ц, від 29 липня 2020 року в справі № 753/10779/16-ц, від 02 грудня 2020 року в справі № 284/157/20-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16.
Звертав увагу на безпідставність посилань суду першої інстанції у оскарженому рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, оскільки суд не звернув уваги, що в матеріалах справи наявні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в конкретній редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, копія наказу банку щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання заяви, підписана позичальником довідка про умови кредитування та паспорт споживчого кредитування.
Вважав, що суд першої інстанції не мав підстав приймати до уваги зазначений правовий висновок, оскільки в цій справі встановлено правову позицію про застосування положень ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, тоді як в даній справі, підписавши анкету-заяви та тарифи банку із зазначеною процентною ставкою, позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору.
Посилаючись на рішення ЄСПЛ «Хамідов проти Росії» від 02 червня 2008 року, вказував, що в даному випадку за відсутності поданих стороною відповідача будь-яких доказів, які б стосувалися предмету доказування, суд першої інстанції поклав на сторону позивача надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, який всупереч нормам матеріального права призвів до порушення права на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції.
Зазначив, що за відсутності поданих відповідачем доказів, суд першої інстанції не спромігся вказати, в чому наявна перевага неподаних відповідачем доказів або висловлених ним бездоказових аргументів, що є нонсенсом за встановленим порядком дослідження доказів згідно норм процесуального права. Вся аргументація суду першої інстанції зводиться до позиції, що звернення відповідача до банку за підписаною анкетою-заявою, ознайомлення з умовами кредитування, отримання від банку коштів шляхом використання платіжного засобу мають ознаки мотивів і наслідків вчинення таких дій відповідачем «просто так», адже навіть звичайний рівень освіти та правової обізнаності пересічного споживача банківських послуг у повній мірі дозволяє повнолітній особі належним чином усвідомлювати значення своїх дій та розуміти, що банк не надає послуг безповоротного та безоплатного користування належними йому коштами.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
 
Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в частині тіла заборгованості за кредитом в сумі 22698,14 грн. та судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 09 березня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписала анкету-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій виявила бажання оформити платіжну картку «Кредитка Універсальна»; позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач своєчасно не сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. З наведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21 березня 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 32649,12 грн., з яких 22698,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідач наведені позивачем обставини не спростувала, відзиву на позов та доказів належного виконання кредитних зобов`язань суду не надала, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22698,14 грн.
 
В частині задоволення позову рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на а. с. 25 міститься складена від імені ОСОБА_1 копія анкети-заяви від 09 березня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що вона  згодна з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанкуwww.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
В нижній частині анкети-заяви наявні пропозиції щодо карток ПриватБанку , з яких ОСОБА_1 обрано «Платіжна картка Кредитка «Універсальна» і зазначено бажаний кредитний ліміт 7000 грн.
На а. с. 26 знаходиться довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
На а. с. 27 - 29 знаходиться копія паспорту споживчого кредиту.
На а. с. 55 - 56 знаходиться копія паспорту відповідача.
На а. с. 30 - 53 знаходиться витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
На а. с. 6 - 22 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 09 березня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 в тому числі станом на 21 березня 2021 року.
На а. с. 23 - 24 знаходяться довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, остання з яких видана 20 березня 2019 року з терміном дії до кінця січня 2023 року, а також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно якої кредитний ліміт, встановлений в розмірі 1000 грн., в подальшому збільшено до 17000 грн.
На а. с. 63 - 96 знаходиться копія виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н станом на 23 березня 2021 року.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
 
Судом першої інстанції було встановлено, що 09 березня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
 
Наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22698,14 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою з рахунку і відповідачем не спростована.
 
Рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору також не оскаржував.
 
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту від 09 червня 2020 року, в якому чітко зазначено умови кредитування, в тому числі процентна ставка, оскільки підписання позичальником Паспорту не може свідчити про конкретні умови кредитування на які погодився відповідач, враховуючи, що згідно п. 7 Паспорту споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
У даному випадку Паспорт споживчого кредиту не є документом, який посвідчує конкретні умови, на яких в дійсності укладено договір кредиту, адже відповідна інформація є вимогою закону та покликана надати споживачу можливість до укладання договору здійснити порівняння різних пропозицій кредитодавця та за результатами такого порівняння прийняти обгрунтоване рішення про укладення договору кредиту, в тому числі з урахуванням обраного ним певного типу кредиту.
 
Разом із тим, відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд першої інстанції прийшов до висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
 
При цьому, посилаючись на наведену постанову Великої Палати Верховного Суду, судом першої інстанції не з`ясовано, чи є процесуально виправданим врахування правової позиції, викладеній в цій постанові, та чи є обґрунтованою відмова в позові з урахуванням конкретних обставин справи і наявних в ній доказів.
 
Так, відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками з підстав недоведеності згоди сторін щодо умов договору в цій частині, суд першої інстанції залишив поза увагою, що банком на підтвердження обставин, якими обґрунтовано його вимоги, надано довідку про умови кредитування (а. с. 26), підписана 09 березня 2010 року відповідачем, де відповідач погодився з умовами надання кредиту, в тому числі з розміром процентної ставки 2,5 % на місяць, процентної ставки на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75 % річних та іншими умовами.
 
Отже, умови кредитування щодо сплати процентів передбачені безпосередньо в довідці, особисто підписаній відповідачем, що судом першої інстанції залишено поза увагою і зроблено помилковий та передчасний висновок про недоведеність позову в частині стягнення заборгованості за відсотками.
 
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти, що підтверджується випискою з рахунку (а. с. 63 - 96).
 
Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами і їх розміру.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
 
Отже, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, виходячи з положень ст. 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та умов договору, які були погоджені з відповідачем.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення заборгованості за відсотками ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.
 
Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за відсотками позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення відсотків за користування кредитом, розмір яких погоджено у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, та які згідно розрахунку заборгованості станом на 21 березня 2021 року складають 9950,98 грн., даний розмір заборгованості відповідачем не спростований.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційним судом враховуються правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі № 534/1072/18-ц.
 
Разом із тим, не приймаються апеляційним судом доводи позивача в апеляційній скарзі, що суд оскаржуваним рішенням призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду всім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами і є припущеннями позивача.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, із прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками в розмірі 9950,98 грн. та судові витрати в розмірі 681 грн.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн.Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується  4086 грн. судових витрат.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсоткамиі прийняти в цій частині нову постанову.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського 1-д код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за відсотками в розмірі 9950,98 грн. та судові витрати в розмірі 4086грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді :                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                            Фінагеєв В.О. 
 
                                                                                                          Яворський М.А.