КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                                                                    
Апеляційне провадження:                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/12658/2021  
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                   Справа № 756/145/21
 
09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді     - Кулікової С.В.
суддів                           -  Заришняк Г.М.
                                     -  Рубан С.М.
при секретарі               -  Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Луценко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до НЕК «Укренерго» про визнання звільнення незаконним, стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до НЕК «Укренерго» про визнання звільнення незаконним, стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ НЕК «Укренерго» № 1257-к від 15 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади експерта з міжнародно-правових відносин відділу правового забезпечення Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 15 грудня 2020 року; 
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за 19 днів за період з 08 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року включно в сумі 30 421,85 грн.
- стягнути з відповідача на користь позивача тримісячний заробіток у відповідності до ст.. 44 КЗпП України;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки і затримки розрахунку при звільненні починаючи з 03 жовтня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до наказу № 690-к від 10 липня 2020 року він був прийнятий на роботу до НЕК «Укренерго» на посаду експерта з міжнародно-правових відносин відділу правового забезпечення Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань зі строком випробування 3 місяці, з 20 липня 2020 року, з посадовим окладом згідно із штатним розписом.
20 липня 2020 року ним була подана заява щодо встановлення робочого місця за місцем фактичного проживання, а саме - АДРЕСА_1 . Дана заява була погоджена безпосереднім керівником Мацанек К. В . 
Наказом № 337 від 31 серпня 2020 року про внесення змін до наказу НЕК «Укренерго» від 16 березня 2020 року № 101 було установлено з 17 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року можливість виконання працівниками НЕК «Укренерго» трудових обов`язків за місцем постійного проживання або перебування.
Додатково, 10 вересня 2020 року на офіційному порталі НЕК «Укренерго» було опубліковано відео звернення голови правління НЕК «Укренерго» Кудрицького В.Д. до працівників НЕК «Укренерго» щодо продовження карантину в якому він акцентував увагу на необхідності утриматися від перебування у офісі без нагальної потреби та надав свої гарантії, що всім співробітникам, які виконують свої службові повноваження поза межами офісу, компанія гарантує виплату заробітної плати в повному обсязі.
22 вересня 2020 року отримав виплату авансу в неповному обсязі, а саме в розмірі 7 217 грн.
В той же день, звернувся до начальника відділу розрахунків заробітної плати НЕК «Укренерго» Мусіївої Г.М. за відповідними роз`ясненнями. Вона пояснила, що відповідно до табеля обліку часу за ним значиться «відсутність на роботі без з`ясованих причин» з 08 вересня 2020 року по 15 вересня 2020 року, а тому за указані дні у неї були відсутні підстави для нарахування заробітної плати. 
24 вересня 2020 року, позивач письмово звернувся до Голови правління НЕК «Укренерго» Кудрицького В.Д. із заявою про виплату заборгованості суми заробітної плати та вимогою провести службове розслідування за викладеними у заяві обставинами, оскільки він виконував роботу дистанційно про що керівництву було достеменно відомо. 02 жовтня 2020 року позивач подав заяву про звільнення на підставі ч. 3 статті 38 КЗпП, видачу трудової книжки та здійснення розрахунків.
 02 жовтня 2020 року позивач надав до відділу кадрів оригінал листка непрацездатності серії АДШ № 463990 з вимогою провести відповідні виплати. 
07 жовтня 2020 року він отримав на свою зарплатну картку 704 грн. 86 коп. в якості заробітної плати за вересень 2020 року. 
09 жовтня 2020 року, він направив чергову вимогу про проведення звільнення на підставі його заяви від 02 жовтня 2020 року. 
Листом № 01/36639 від 08 жовтня 2020 року директор з управління персоналом НЕК «Укренерго», Геренко С.О. звернувся до позивача із необхідністю надання пояснень стосовно відсутності його на робочому місці в період з 08 вересня 2020 року по 08 жовтня 2020 року. 
Листом № 01/36959 від 09 жовтня 2020 року, Голова правління НЕК «Укренерго» Кудрицький В.Д. зазначав, що НЕК «Укренерго» не вбачає правових підстав для розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП. Натомість було запропоновано припинити відносини згідно ч. 1 ст. 38 або згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. 
Листом № 01/38128 від 21 жовтня 2020 року, НЕК «Укренерго» повторно просило надати пояснення стосовно його начебто відсутності на робочому місці в період з 08 вересня 2020 року по 08 жовтня 2020 року. 
27 листопада 2020 року, позивач в черговий раз направив вимогу здійснити звільнення згідно його заяви від 02 жовтня 2020 року та виплатити всі належні платежі. 
16 грудня 2020 року, позивач отримав копію наказу № 1257-к від 15 грудня 2020 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
17 грудня 2020 року, позивач направив на адресу НЕК «Укренерго» заяву про надання згоди на пересилання його трудової книжки. 
21 грудня 2020 року, позивач направив на адресу НЕК «Укренерго» запит про надання копій документів стосовно звільнення на які є посилання у наказі № 1257-к від 15 грудня 2020 року. 
Станом на 29 грудня 2020 року, відповідач трудову книжку позивачу не повернув.
Позивач вважає відмову відповідача у звільненні позивача з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України не законною, як і всі послідуючі дії та рішення останнього, включаючи оскаржуваний наказ № 1257-к від 15 грудня 2020 року та сформульовані у ньому причини, підставу та дату звільнення.
Позивач зазначав, що відповідач здійснює затримку видачі трудової книжки на кожну його вимогу він отримує необґрунтовану відмову. Оскільки відповідач своєчасно не повернув трудову книжку підлягають стягненню середній заробіток за весь час затримки.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до НЕК « Укренерго», про визнання звільнення незаконним, стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, що суд першої інстанції досліджував правомірність дій відповідача щодо звільнення позивача саме за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вказував на те, що відповідачем не доведено виділення позивачу конкретно визначеного робочого місця за місцем знаходження відповідача та не доведено факту відсутності позивача на роботі в період з 08 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року, тому суд не дослідив чи можна вважати таким, що виданий з дотриманням вимог трудового законодавства наказ № 1257-к про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення від 15 грудня 2020 року, оскільки прогулом слід вважати відсутність працівника не просто на робочому місці , а на роботі.
Також вказував на те, що суд не звернув увагу, що акти, на які посилається відповідач не містять часу та конкретного місця їх складення, що унеможливлює достовірне встановлення фактичної відсутності на робочому місці позивача.
Посилався на те, що суд не надав жодної оцінки стосовно невиплати заробітної плати за період з 20 листопада по 15 грудня 2020 року.
Стверджував, що посилання відповідача про відмову позивача із ознайомленням наказу від 03 вересня 2020 року № 868-к «Про встановлення робочого місця» ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази доведення до відома змісту наказу та акту від 04 вересня 2020 року про відмову від ознайомлення із наказом.
Зауважував, що звільнення відбулося із пропуском строку, передбаченого ст. 148 КЗпП України.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу НЕК «Укренерго» вказує, що з позивачем було укладено трудовий договір на загальних умовах з визначенням йому робочого місця за місцем розташування офісу НЕК «Укренерго» за адресою: м. Київ, вул. Петлюри, 25, про що він і був повідомлений під час вступних інструктажів. Можливість тимчасово виконувати свої трудові обов`язки за місцем проживання або фактичного перебування передбачається наказом НЕК «Укренерго» від 16 березня 2020 року № 101 «Про діяльність НЕК «Укренерго» на період оголошення карантину», який водночас передбачає безумовний обов`язок працівника за викликом безпосереднього керівника прибути за основним місцем роботи. Твердження апелянта, що він не отримував жодного розпорядження чи наказу щодо необхідності працювати за місцем знаходження НЕК «Укренерго» не витримують ніякої критики, оскільки зазначений факт підтверджується відповідним актом від 04 вересня 2021 року, який є належним, допустимим та достовірним доказом, на підставі якого судом був встановлений факт доведення до відома ОСОБА_1 змісту наказу від 04 вересня 2021 року № 868-к «Про встановлення робочого місця». Доводи позивача про те, що акти від 20 липня 2020 року, 22 липня 2020 року, 04 вересня 2020 року про відмову ОСОБА_1 ознайомитися з посадовою інструкцією не можуть бути прийняті судом до уваги тому, що законодавством не визначено порядку фіксації відмови від ознайомлення із посадовою інструкцією, не можна вважати обґрунтованими.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник відповідача НЕК «Укренерго» - Мотуренко Ю.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , займаючи посаду експерта з міжнародно-правових відносин відділу правового забезпечення Департаменту договірної та претензійної позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань НЕК «Укренерго» у період з 08 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року був відсутній без поважних причин на встановленому робочому місці.
  Наказом НЕК «Укренерго» від 15 грудня 2020 року  ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи з 15 грудня 2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
Згідно з наказом НЕК «Укренерго» від 10 липня 2020 року № 690-к на посаду експерта з міжнародно-правових відносин відділу правового забезпечення Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань з 20 липня 2020 року призначено  ОСОБА_1 . Пунктами 1, 2 наказу НЕК «Укренерго» від 16 березня 2020 року № 101 «Про діяльність НЕК «Укренерго» на період оголошення карантину» передбачена тимчасова можливість виконання працівниками НЕК «Укренерго» своїх трудових обов`язків за місцем фактичного проживання або перебування.
При цьому пунктом 2.6 зазначеного наказу передбачений обов`язок працівника за викликом безпосереднього керівника прибути за основним місцем роботи.
20 липня 2020 року позивач написав заяву про можливість виконання трудових обов`язків за місцем фактичного проживання на період з 21 липня 2020 року по 31 липня 2020 року.
Після 31 липня 2020 року робоче місце за місцем проживання або постійного перебування ОСОБА_1 не встановлювалося.
ОСОБА_1 ні в заяві про прийом на роботу, ні в наказі НЕК «Укренерго» від 10 липня 2020 року № 690-к про призначення ОСОБА_1 на посаду експерта з міжнародно-правових відносин відділу правового забезпечення Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань не вказується про те, що він має намір чи буде виконувати роботу дистанційно.
Тобто з позивачем було укладено трудовий договір на загальних умовах з визначенням йому робочого місця за місцем розташування офісу НЕК «Укренерго» за адресою: м. Київ, вул. Петлюри, 25 , що він і був повідомлений під час вступних інструктажів.
Наприкінці серпня ОСОБА_1 повідомив безпосереднього керівника, що планує продовжити роботу за місцем фактичного проживання або перебування.
Наказом НЕК «Укренерго» від 03 вересня 2020 року № 868-к «Про встановлення робочого місця» ОСОБА_1 , експерта з міжнародно-правових відносин відділу правового забезпечення Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань зобов`язано з 07 вересня 2020 року приступити до виконання посадових обов`язків за основним місцем роботи ( м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25 ) за графіком роботи, встановленим правилами внутрішнього трудового розпорядку НЕК «Укренерго».
04 вересня 2020 року ОСОБА_1 начальником департаменту управління ефективністю НЕК «Укренерго», надано для ознайомлення під підпис наказ НЕК «Укренерго» від 03 вересня 2020 року № 868-к «Про встановлення робочого місця», згідно з яким з 07 вересня 2020 року позивачу встановлювалося місце роботи за місцем розташування офісу НЕК «Укренерго» за адресою: м. Київ, вул. Петлюри, 25 .
Ознайомившись із вказаним наказом,  ОСОБА_1 відмовився поставити підпис на даному наказі, що підтверджується актом від 04 вересня 2020 року.
З 08 вересня 2020 року ОСОБА_1 , перестав з`являтися на робочому місці. Лише 02 жовтня 2020 року позивач з`явився на робочому місці при цьому причини поважності його відсутності надати відмовився.
08 жовтня 2020 року, 21 жовтня 2020 року та 27 жовтня 2020 року НЕК «Укренерго» за місцем проживання позивача поштовою кореспонденцією направлено листи за № 01/36639, № 01/38128, № 01/38930 з вимогою надати пояснення щодо поважності причин його відсутності на робочому місці.
30 жовтня 2020 року НЕК «Укренерго» отримано листа-пояснення від позивача від 26 жовтня 2020 року, в якому останній зазначив про відсутність порушення з його боку трудової дисципліни, оскільки весь час виконував роботу дистанційно при попередній згоді безпосереднього керівництва, постійно знаходився на зв`язку і будь-яких зауважень до самої роботи від керівництва НЕК «Укренерго» не отримував».
Однак і після надання зазначених пояснень,  ОСОБА_1 жодного разу на робочому місці не з`явився.
Комісією НЕК « Укренерго» 05 листопада 2020 року в робочий час здійснено виїзд за місцем фактичного проживання позивача. За результатом виїзду встановлено відсутність ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання.
Листом від 19 листопада 2020 року № 01/42200 адміністрація НЕК «Укренерго» звернулась до ОСОБА_1 з вимогою надання письмового пояснення причин відсутності на робочому місці (роботі) за період з 08 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року включно. Однак даний лист залишений позивачем без відповіді.
Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в період 08 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року оформлено відповідними актами.
Адміністрацією НЕК «Укренерго» 26 листопада 2020 року було направлено подання голові Первинної профспілкової організації НЕК «Укренерго» про надання згоди розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, після розгляду надано згоду на розірвання трудового договору з позивачем підставі п. 1 ч.І ст.40 КЗпП України.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання припиненими трудових відносин  відмовлено.
Згідно з вимогами ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.  Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням суду встановлено, що в період з 08 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 на роботі за визначеним робочим місцем не з`являвся, будь-яка робота, передбачена трудовим договором, ним не виконувалася, то при складанні табелю обліку робочого часу працівників відділу правового забезпечення за вересень 2020 року особою, що складає табель, робочі дні в період з 08 по 30 вересня 2020 року включно правомірно були обліковані ОСОБА_1 як неявка з нез`ясованих причин (індекс «НЗ»). Заробітна плата за вказаний період часу не нараховувалася. Факт надання позивачем 02 жовтня 2020 року роботодавцю листка непрацездатності разом із заявою про звільнення не підтверджено належними доказами. При цьому як убачається з листа управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у м. Києві від 03 березня 2021 року № 1666-6 листок непрацездатності серії АДШ № 463990 терміном 10 днів з 09 вересня 2020 року по 18 вересня 2020 року виданий КНП «ЦПМСД № 1» Оболонського району м. Києва на ім`я ОСОБА_1 необґрунтовано на весь період.
Позивачем не доведено  суду  про невиконання НЕК «Укренерго» законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для  припинення з позивачем  ОСОБА_1 трудових відносин на підставі п.3 ч.38 Кодексу законів про працю України.
За період з 01 вересня 2020 року по 07 вересня 2020 року заробітна плата нарахована та виплачена ОСОБА_1 в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було здійснено всі передбачені законом дії для недопущення порушення законодавства і для вручення оформленої трудової книжки звільненому працівнику, порушень трудового законодавства зі сторони відповідача не встановлено, позивач сам не з`являвся до товариства для отримання трудової книжки у передбачений чинним законодавством спосіб, про що в матеріалах справи є відповідні листи, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання незаконним звільнення, стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, заборгованості по заробітній платі та тримісячного заробітку у відповідності до ст.. 44 КЗпП України. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України проведено наказом відповідача від 15 грудня 2020року у зв`язку з прогулом, допущеним без поважних причин, що мав місце з 08.09.2020 року по 19.11.2020 року.
За змістом вказаного наказу підставами для звільнення позивача саме за пунктом 4 статті 40 КЗпП України стали: наказ НЕК «Укренерго» від 03.09.2020 № 868-к «Про встановлення робочого місця», акт від 04.09.2020 року про відмову ознайомлення під підпис із наказом від 03.09.2020 № 868-к «Про встановлення робочого місця», лист (пояснення) ОСОБА_1 від 26.10.2020 року, акт від 25.11.2020 про ненадання пояснення причин відсутності на робочому місці на виконання вимог листа від 19.11.2020 № 01/42200, акти про відсутність працівника на робочому місці з 08.09.2020 по 19.11.2020, що складені комісією НЕК «Укренерго», протокол від 10.12.2020 року № 63 засідання профспілкового комітету НЕК «Укренерго» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 .
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення.
Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП Українипередбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Факт прогулу позивача підтверджується наданими відповідачем та дослідженими під час розгляду справи доказами, зокрема, актами про відсутність працівника на робочому місці, складеними службовими особами відповідача. При цьому, сам факт відсутності на робочому місці за місцем знаходження відповідача у період з 08 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року  не заперечувався і самим позивачем, а він лише посилався на те, що виконував трудові обов`язки за місцем його проживання. Однак такі твердження колегія суддів вважає безпідставними, адже наказом НЕК «Укренерго» від 03 вересня 2020 року № 868-к «Про встановлення робочого місця» ОСОБА_1 , експерта з міжнародно-правових відносин відділу правового забезпечення Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань зобов`язано з 07 вересня 2020 року приступити до виконання посадових обов`язків за основним місцем роботи (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25) за графіком роботи, встановленим правилами внутрішнього трудового розпорядку НЕК «Укренерго». З відповідним наказом його було ознайомлено шляхом зачитування його змісту вголос службовою особою відповідача, оскільки позивач відмовився ставити свій підпис про його ознайомлення, що підтверджується відповідним актом.
Належність і допустимість вказаних доказів позивачем під час розгляду справи не спростовано, поважність причин відсутності на роботі у вказаний періодне доведено, що у вказаній справі було його процесуальним обов`язком.
Суд першої інстанціїна підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин його відсутності на роботі, тобто останній допустив прогул без поважних причин, що є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не досліджував правомірність дій відповідача щодо звільнення позивача саме за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження того, що він виконував роботу у період з 08 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року включно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 жовтня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі. При цьому, слід відмітити, що розрахунок з позивачем при звільненні, здійснено відповідачем у встановленому законом порядку.
Також суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача тримісячного заробітку у відповідності до ст.. 44 КЗпП України, враховуючи наступне.
Відповідно до ст.. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2020 року позивач подав Голові правління НЕК «Укренерго» заяву, в якій просив звільнити його за власним бажанням з 02 жовтня 2020 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням НЕК «Укренерго» законодавства про працю, яке полягає у безпідставній невиплаті заробітної плати за вересень 2020 року, що є порушенням ст.. 115 КЗпП України.
Листом від 09.10.2020 року відповідач повідомив позивача, що за результатами розгляду заяви від 02.10.2020 року, НЕК «Укренерго» не вбачає правових підстав для розірвання трудового договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання припиненими трудових відносин  відмовлено. У даній справі судами не було встановлено невиконання НЕК «Укренерго» законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про відсутність підстав для  припинення з позивачем ОСОБА_1 трудових відносин на підставі п.3 ч.38 Кодексу законів про працю України.
Враховуючи, що позивача було звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підстави для  припинення з позивачем ОСОБА_1 трудових відносин на підставі п.3 ч.38 КЗпП України відсутні, відсутні і правові підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача тримісячного заробітку у відповідності до ст.. 44 КЗпП України.
Обгрунтованого висновку дійшов суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, встановивши, що відповідачем здійснено всі необхідні дії для отримання позивачем трудової книжки, тоді як позивач не з`явився до відповідача для її отримання у передбачений законодавством спосіб, відповідних заяв про направлення трудової книжки поштою також не направляв.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що  відповідачем не доведено виділення позивачу конкретно визначеного робочого місця за місцем знаходження відповідача та не доведено факту відсутності позивача на роботі в період з 08 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, що підтверджують як обставину щодо визначення позивачу конкретно визначеного робочого місця за місцем знаходження відповідача, так і факту відсутності позивача на роботі. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що звільнення відбулося із пропуском строку, передбаченого ст. 148 КЗпП України, з огляду на наступне.
Так, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. 
Оскільки позивач був відсутній на роботі, з 08 вересня 2020 року по 19 листопада.2020 року без поважних причин, а дисциплінарне стягнення у виді звільнення було накладено 15 грудня 2020 року, то звільнення відбулося з дотриманням строку, передбаченого ст. 148 КЗпП України.
Доводи апеляційноїскарги позивача щодо неправильного застосування норм матеріального права спростовуються встановленими судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
Наведені у апеляційнійскарзі доводи зводяться до незгоди з висновком судустосовно наданої оцінки зібраним у справі доказам і встановленим у справі обставинам, містять посилання на факти і докази, що були предметом дослідження й оцінки суду, якийїх обґрунтовано спростував.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, який при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку   до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий:                                            Судді: