ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/12403/21
Провадження № 22-ц/4820/152/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

 
за участю: представників відповідачів Ліщишина О.А., Сіргуна О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/12403/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2021 року (суддя Заворотна О.Л.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що відносно нього працівниками поліції було складено п`ять протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП і в рамках об`єднаної справи № 686/28210/20 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області винесена 25.11.2020 постанова про закриття справи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Вважає що вказаними діями йому завдано моральну шкоду, оскільки працівники поліції складали протоколи відносно нього як посадової особи (власник, директор), відповідно на нього могло бути накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу від 34000 грн до 170000 грн; у разі визнання його винним у вчиненні даних правопорушень по кожному протоколу, відповідно його могло бути притягнуто до відповідальності на загальну суму від 170000 грн до 850000 грн; очікування судового рішення протягом майже місяця по даних фактах також завдало йому значних душевних страждань та хвилювань, з огляду на те, що він є особою з інвалідністю другої групи; діями працівників поліції нанесено шкоди його діловій репутації, оскільки він є публічною особою, лектором міжнародного рівня, що значно знизило його авторитет; висвітлення факту притягнення його до адміністративної відповідальності щодо порушення ним карантинних заходів та обмежень у засобах масової інформації та соціальних мережах до моменту його виправдання також завдавало шкоди його репутації та бізнесу, що призвело до зменшення кількості клієнтів, виручки у даний скрутний час, що могло призвести до банкрутства його бізнесу, відповідно стало підставою для значних душевних хвилювань, які неможливо ніяким чином виміряти; з урахуванням вказаних вище протоколів, працівниками поліції було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 325 КК України, провадження № 12020240000000532, в рамках якого було здійснено обшук за адресою: АДРЕСА_1 у будівлі СОК «СВ».
Оцінюючи розмір моральної шкоди в розмірі 2 000 000 гривень, позивач вказував, що заявлений розмір моральної шкоди сформований за його внутрішнім переконанням внаслідок спричинених душевних страждань, які неможливо арифметично розрахувати та вважати достатнім покриттям його моральних страждань і справедливою сатисфакцією в розумінні ЄСПЛ, з урахуванням зазначених вище фактів.
А тому, звертаючись до суду, просив стягнути з ГУНП у Хмельницькій області моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.06.2021 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, що висновок суду про відсутність наявності моральної шкоди, протиправності діяння її задоподіювача та наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача є помилковим. Оскільки, з врахуванням практики Верховного Суду, закриття справи про адміністративне правопорушення є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди та не потребує доказування позивачем усіх елементів цивільно-правової відповідальності. Крім того, положеннями дійсного КУпАП не передбачено безпосередньої процедури визнання дій посадових осіб (державних органів), уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення та збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення незаконними. Вважає, що закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення само по собі є висновком суду про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Зазначає, що заявлений розмір моральної шкоди сформований за його внутрішнім переконанням внаслідок спричинених душевних страждань, які неможливо розрахувати арифметично та буде достатнім покриттям моральних страждань позивача і справедливою сатисфакцією в розумінні ЄСПЛ. Вважає, що доводи та підстави, викладені у позові були достатніми для його задоволення, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та доводам позивача. 
ГУНП у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2021 року без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Посилається на відсутність законних підстав для задоволення даного позову.
Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2021 року без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Посилається на те, що апелянтом не було доведено розмір шкоди та причинний зв`язок цієї шкоди з діями відповідача. Вважає, що Головне управління ДКС у Хмельницькій області не перебувало з позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавало і не могло завдати позивачу шкоди.
В судовому засіданні представники відповідачів просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином. Позивач подав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при складенні протоколів у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до ст.ст. 255, 265-1 КУАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як не доведено і факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, тобто відсутні всі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності.
Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2020 року працівниками Зарічанського відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНП у Хмельницькій області складено протоколи про адміністративне правопорушення серія АПР18 №№ 476189, 476370, 476367, 476371, 476368, згідно з якими 05.11.2020 близько 00 год. 20 хв., 06.11.2020 о 22 год. 30 хв., 06.11.2020 близько 00 год. 20 хв., 07.11.2020 о 22 год. 55 хв., 08.11.2020 близько 22 год. 35 хв., ОСОБА_1 будучи директором (власником) ТОВ «Браво», що по вул. Свободи 1а, м. Хмельницького, не забезпечив закриття кафе «Роза-Бар», який знаходиться в приміщенні даного закладу, чим порушив карантинні заходи та санітарно-протиепідемічні правила і норми, які передбачені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також п.п. 5 п. 11 Постанови КМУ № 641, що передбачає адміністративну відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.
На розгляд Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з Зарічанського ВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області одночасно надійшли справи про адміністративне правопорушення № 686/28210/20, № 686/28227/20, № 686/28229/20, № 686/28230/20, № 686/28232/20 за ст. 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2020 вказані справи об`єднані в одне провадження для спільного їх розгляду, з присвоєнням справі № 686/28210/20.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2020 (справа № 686/28210/20) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд виходив з того, що у протоколах про адміністративне правопорушення зазначається, що ОСОБА_1 є власником ТОВ «Браво»(протокол АПР18 №476368, АПР18№476371, АПР18 № 476367, АПР18 № 476189) а у протоколі АПР18 № 476370 зазначено, що ОСОБА_1 є директором ТОВ «Браво», хоча жодного належного та допустимого доказу що підтверджують ці обставини не надано.
Складаючи протоколи про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 працівники поліції не надали суду жодного доказу того, що ОСОБА_1 , як ФОП, належить «Роза Бар», чи він є посадовою особою, що відповідає за розпорядок роботи закладу. Взагалі, не надано доказів, що встановлюють існування такого закладу, як «Роза Бар» та реєстрація підприємницької діяльності, укладення договору купівлі-продажу або оренди приміщення, де розміщується бар та ін.
Норми статті 44-3 КУпАП є бланкетними та особа, що складає протокол про адміністративне правопорушення зобов`язана вказувати пункти та частини Закону, що було порушено. Такі вимоги не були виконані та у протоколі не зазначено які пункти, частини статтей Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» було порушено.
Крім того, як встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення, працівниками поліції допущені порушення при отриманні доказів.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіною шкодою, які повинен довести позивач.
Таким чином, враховуючи обставини, встановлені постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2020 у справі № 686/28210/20, колегія суддів вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та доказів, інше).
У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 569/1799/16-ц від 10 жовтня 2019 року.
Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення, та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, а тому з урахуванням незначної тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, вимог розумності та справедливості, відшкодуванню підлягає на користь позивача моральна шкода в розмірі 5 000 гривень, яка буде належною та достатньою для її покриття.
Суд першої інстанції, врахувавши правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 640/17380/16-ц (провадження № 61-26555св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19), залишив поза увагою те, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)).
Таким чином, в даному випадку підлягав застосуванню не висновок, що міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 640/17380/16-ц (провадження № 61-26555св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19), а релевантний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай