ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28141/21                                        Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року                                                                                м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б., 
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року по справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування подання, 

ВСТАНОВИВ :
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство внутрішніх справ України з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило суд:
- визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. у ВП №56466467 щодо винесення подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 10 вересня 2021 року №564664667/20-1 та надіслання його до Державного бюро розслідувань;
- скасувати подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 10 вересня 2021 року №564664667/20-1, винесене головним держаним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. у ВП №56466467.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Разом із позовною заявою Міністерством внутрішніх справ України подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд: - зупинення дії акту державного виконавця з обов`язком вчинити дію у виді відкликання - подання (повідомлення) про вчинення боржником кримінального правопорушення від 10 вересня 2021 року № 56466467/20-1 у виконавчому провадженні № 56466467 за виконавчим листом № 554/5683/17, виданим Октябрьським районним судом м. Полтави від 20 лютого 2018 року про зобов`язання МВС України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»;
- заборони Державному бюро розслідувань (адреса: вул. Мирного Панаса, 28, м. Київ, 01011; тел. (044) 365-41-69 вчиняти дії, а саме розглядати, приймати рішення за поданням (повідомленням) про вчинення боржником кримінального правопорушення від 10 вересня 2021 року № 56466467/20-1 у виконавчому провадженні № 56466467 за виконавчим листом № 554/5683/17, виданим Октябрьським районним судом м. Полтави від 20 лютого 2018 року про зобов`язання МВС України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».
Заява обґрунтована тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову значно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року в задоволенні заяви Міністерства внутрішніх справ України про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.
Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідач заперечує проти апеляційної скарги позивача у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. 
За таких обставин колегія суддів, керуючись статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
З огляду на частини 1, 2 та 4 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частинами першою, четвертою, п`ятою та шостою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Як було встановлено судом першої інстанції, що предметом цього спору є визнання дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. у ВП №56466467 щодо винесення подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 10 вересня 2021 року №564664667/20-1 та надіслання його до Державного бюро розслідувань, яке на думку позивача прийнято відповідачем протиправно, оскільки рішення суду виконано у повному обсязі.
Проте, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення, судом не може надаватися оцінка правомірності/діям державного виконавця, оскільки встановлення очевидності ознак протиправності дій відповідача без розгляду справи по суті, є неприпустимим. В свою чергу, саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.
Разом з тим, у разі забезпечення позову шляхом зупинення подання (повідомлення) про вчинення боржником кримінального правопорушення від 10 вересня 2021 року № 56466467/20-1 у виконавчому провадженні № 56466467 за виконавчим листом № 554/5683/17, суд фактично наддасть правову оцінку діям державного виконавця до розгляду справи по суті, що в свою чергу не відповідає завданням адміністративного судочинства. 
Крім того, судом першої інстанції правомірно звернута увага позивача, що Державне бюро розслідувань не є учасником справи №640/28141/21, крім цього не є учасником виконавчого провадження №56466467, а тому вжиття заходів забезпечення у спосіб заявлений позивачем не є можливим.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Також, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку предметом позову є вимоги позивача в заяві про забезпечення позову, що підлягає дослідження та аналізу документів під час розгляду справи по суті.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.
Також, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта, що без вжиття забезпечення позову, в подальшому не можливо буде відновити порушене право позивача, оскільки в даному випадку це є виключним припущенням апелянта та документально не підтверджено завдання шкоди на майбутнє.
Положеннями статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан