ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 667/737/13-ц Головуючий в І інстанції Радченко Г.А.
Номер провадження: №22-ц/819/1780/21 Доповідач Кутурланова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Майданіка В.В.,
Орловської Н.В.,
секретар судового засідання Юськів І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона у складі судді Радченко Г.А. від 22 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та поділ майна , придбаного за час шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та поділ майна, придбаного за час шлюбу.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.02.1996 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народився син – ОСОБА_3 .
За час спільного проживання сімейні відносини у сторін не склалися, вони не розуміють один одного, часто виникають сварки. 
Одночасно із розлученням має намір вирішити питання про матеріальне утримання їх неповнолітньої дитини та поділ майна, придбаного за час шлюбу. 
Посилаючись на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, просила суд стягувати з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 605 гривень. 
Також зазначила, що за час шлюбу з відповідачем ними придбано наступне майно:
- автомобіль «Шевролет-авео», 2007 р.в., державний номер НОМЕР_1 , вартістю 50  000 гривень;
- нежиле приміщення магазину, загальною площею 72,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю приблизно 300  000 гривень, яке підлягає поділу у рівних частках між подружжям. 
Посилаючись на викладене, просила суд:
-розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований 02.11.1996 року; 
-стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 605 гривень на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 22.02.2013 року до досягнення ним повноліття; 
-провести поділ спільно набутого майна подружжя, визнавши за кожним із сторін право власності на 1/2 частину нежилого приміщення магазину, площею 72,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнувши з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля «Шевролет-Авео», 2007 р.в., державний номер НОМЕР_1 .  

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 квітня 2013 рокупозов задоволено частково.
Розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 02.11.1996 року Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис № 530.
Прізвище після реєстрації розірвання шлюбу позивачки ОСОБА_4 - не змінено.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 605 гривень щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття.
Поділено майно подружжя, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині автомобіля «Шевролет-авео», 2007 р.в., державний номер НОМЕР_1 та по 1/2 частині нежилого приміщення магазину, загальною площею 72,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті позову відмовлено за необґрунтованістю. 

В апеляційній скарзі ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», яке не брало участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та інтереси, оскільки справу вирішено без залучення до участі у ній іпотекодержателя, хоча  спірне нежитлове приміщення магазину перебувало в іпотеці і право вимоги за кредитним та іпотечним договорами має ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», просило оскаржуване рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 квітня 2013 року скасувати в частині поділу та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині на нежиле приміщення магазину, загальною площею 72,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у вказаній частині.

Приймаючи до уваги, що рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 квітня 2013 року оскаржується лише в частині поділу та визнання права власності на нежиле приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в іншій частині рішення суду не переглядається, як таке, що не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 02.11.1996 року сторони перебувають у шлюбі з 02.11.1996 року (а.с.4).
29 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» укладено Договір кредитної лінії № 357/МК/2008-840.
В цей же день між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» укладено Договір іпотеки № МК357/01, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 371.
Предметом іпотеки було нежиле приміщення магазину, загальною площею 72,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору № GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатках № 1-6 до цього договору.
Згідно витягу з додатку №3 до договору № GL48N718070_І_4 під № 4957 зазначений кредитний договір № 357/МК/2008-840 та іпотечний договір, укладені 29 січня 2008 року з ОСОБА_2 . 

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Положеннями статей 69, 70 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Згідно зі ст.12 ЗУ «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц (провадження № 61-20786св18) зроблено висновок про те, що ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з позичальника кредитної заборгованості та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно. У випадку визнання права власності на предмет іпотеки за одним із подружжя до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно в період первинного придбання майна.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією з основних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) зазначено, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Таким чином, наведені норми матеріального права та встановлені обставини справи дають підстави вважати, що здійснення поділу майна між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визання за ними права власності по 1/2 частки за кожним на нежиле приміщення магазину, загальною площею 72,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ., яке перебуває в іпотеці, порушує майнові права кредитодавця і іпотекодержателя, яким є ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та суттєво ускладнює звернення стягнення на майно боржника, а саме на спірне приміщення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.  367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.
Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 квітня 2013 року скасувати в частині поділу нежилого приміщення магазину по АДРЕСА_1 та ухвалити у цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ наведеного нерухомого майна.
В іншій частині рішення суду не переглядалося, як таке, що не оскаржувалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий    О.В. Кутурланова 

Судді: В.В. Майданік 

Н.В. Орловська