Справа № 461/9021/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 33/811/1915/21                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 03 грудня 2021 року,
з участю прокурора - Гриніва В.М.,
правопорушниці - ОСОБА_1 ,
захисника правопорушниці - адвоката Дудяка Р.А.

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень 00 копійок.
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України у розмірі 454 грн.
Згідно постанови судді ОСОБА_1 , будучи депутатом Львівської міської ради Львівської області VIII демократичного скликання, являючись, згідно підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважає оскаржувану постанову   незаконною, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Покликається на те, що суд першої інстанції не з`ясував, в чому суть корупційного правопорушення, вчиненого нею, і яку неправомірну вигоду або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей отримала вона,  вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Стверджує, що в  матеріалах справи немає відомостей про наявність в діях ОСОБА_1 корупційного інтересу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не з`ясував і не дослідив того, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, однак, в матеріалах даної справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог фінансового контролю. Відтак, відсутність такого умислу, на думку апелянта, свідчить про подання нею декларації, хоч і неналежного типу, однак своєчасно, у строк, визначений законодавством. Зазначає, що місцевий суд не звернув уваги на порушення строку складення Протоколу №746 про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією від 01.11.2021, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, а як вбачається з матеріалів справи вона ще 17 вересня 2021 року надала пояснення начальнику Управління стратегічних розслідувань у Львівській області (департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковнику поліції Рибіцькому Роману, а Протокол №746 про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, кладений лише 01 листопада 2021 року, а не протягом двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, як це передбачено ч. 2 ст. 254 КУпАП.
Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого истиною 1 статті 172-6 КУпАП. 
 
       Заслухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 та виступ її захисника - адвоката Дудяка Р.А. про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про залишення рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
       Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обгрунтовано на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1  наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. 
               Такий висновок суду є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується доказами у справі, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №746 від 01 листопада 2021 року; повідомленням Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування №10 від 13.04.2021 року; послідовністю дій з ЄДРДО ОСОБА_1 ; скріншотом з сайту НАЗК; щорічною декларацією ОСОБА_1 за 2020 рік та іншими, наявними в матеріалах справи доказами, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Крім того, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно останньої, ОСОБА_1 власноручно зазначила про те, що з протоколом згідна. 
       При цьому, ОСОБА_1 не вносила до протоколу жодних заперечень щодо обставин, викладених у ньому. 
       Тобто особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не лише не заперечувала своєї винуватості у вчиненні правопорушення під час складання протоколу щодо неї, а фактично її визнавала.
       Відтак, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
       Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення суд вважає необґрунтованими й до уваги не приймає з наступних підстав. 
       Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
       Відповідно ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
       У ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено поняття "правопорушення, пов`язаного з корупцією», а саме, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
       Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП форму вини не визначено та не передбачено наявність негативних наслідків вчиненого правопорушення, тобто вказане правопорушення може бути вчинено як умисно, так і з необережності, в тому числі через незнання законодавства. 
       Це адміністративне правопорушення є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого достатньо лише встановлення факту несвоєчасного подання декларації (порушення вимоги закону). Встановлення ж суспільно-небезпечних наслідків та з`ясування форми вини не вимагається.
       Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
       Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
       Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти.
       Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, щорічна декларація суб`єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
       Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана була подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік в період з 00:00 год. 01.01.2021 до 00:00 год. 01.04.2021.
       Однак, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, лише 19.06.2021 о 09:53 год., тобто несвоєчасно.
       При цьому, будь яких поважних причин, які унеможливлювали подачу нею декларації вчасно, за 2020 рік у ОСОБА_1 не навела.
               Посилання апелянта про відсутність умислу є неспроможними, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, і суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так і в необережній формі вини.
Відтак, апеляційний суд вважає, що місцевий суд прийшов до вірного переконання про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
       Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
       Таким чином, постанова суду першої інстанції є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі апеляційний суд не вбачає.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 
                                                         п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 03 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень 00 копійок - без зміни.
 
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.