Ухвала
 
19 січня 2022 року
м. Київ
справа № 947/12805/21
провадження № 61-20893 ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попова Ірина Сергіївна, на ухвалу Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,            Цюри Т. В., від 07 грудня 2021 рокупро забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено, яке ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.
06 грудня 2021 року  ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про забезпечення позову, у якій просив зобов`язати Другий Суворовський ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зупинити стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн в межах виконавчого провадження № 65306713, відкритого на підставі виконавчого листа № 520/10799/18 від 01 квітня 2021 року до набрання рішення у справі № 947/12805/21 законної сили.
Заяву обгрунтував тим, що на підставі рішення Київського районного суду      м. Одеси від 14 лютого 2019 року з нього стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей, однак виконувати його він не взмозі у зв`язку із тим, що заробітна плата є в половину меншою від розміру призначених аліментів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (пункт 6 частини першої, частина 3 статті 150 ЦПК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
З касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що між сторонами виник спір щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого               2019 року у справі № 520/10799/18.
Апеляційний суд встановивши, щорішенням Київського районного суду               м. Одеси від 14 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, стягуто з  ОСОБА_1 ка користь  ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн, а фактично обраний позивачем спосіб забезпечення позову зупиняє виконання судового рішення у іншій справі № 520/10799/18, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.
Схожий за змістом правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18 (провадження № 61-12652св20).
Зазначені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи, що заходи забезпечення позову є співмірними та не порушують прав стягувача аліментів не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками суду і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на незгоді з висновками суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, якою вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попова Ірина Сергіївна, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара