Ухвала
 
17 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 127/2329/21
провадження № 61-1770ск22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року та касаційну скаргу  ОСОБА_1  на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» (далі - ДП «45 експериментальний механічний завод») про визнання незаконним та скасування наказу № 86 від 02 листопада 2020 року «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» та стягнення частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року включно в сумі 113,32 грн; частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2020 року по 06 жовтня 2020 року в сумі 1 141,27 грн; частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 листопада 2020 року по день прийняття судом рішення, а саме 79 955,84 грн; невиплачені відпускні за відпустку з 07 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року в сумі 679,88 грн.
Позовна заява мотивована тим, що в порядку переведення з відокремленого структурного підрозділу «Промсервіс 45» ДП «45 експериментальний механічний завод» позивач був прийнятий на посаду начальника цеху №3 ДП «45 ЕМЗ». Наказом від 08 жовтня 2018 року №203к його було звільнено з посади начальника цеху №3 ДП «45 ЕМЗ» у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників згідно пунктом 1 частини першої статті40 КЗпП України.
Позивач зазначає, що постановою Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року його поновлено на посаді начальника цеху N 3 ДП «45експериментальниймеханічний завод» з 09 жовтня 2018 року та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 88 135,38 грн. Після чого, 05 жовтня 2020 року начальник відділу кадрів ДП «45 ЕМЗ» ознайомила позивача з наказом від 25 вересня 2020 року №129к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та внесла відповідний запис у трудову книжку.
Наказом від 02 листопада 2020 року № 86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» позивачу оголошено простій з 02 листопада 2020 року до стабілізації ситуації в Україні та припинення обставин, що викликали простій, з урахуванням відповідних рішень органів державної влади щодо припинення карантинних заходів. ОСОБА_1 зазначає, що встановлення простою на час карантину є незаконним, оскільки метою оголошення позивачу простою стало: «введення карантину через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні, для недопущення поширення Covid-19 та враховуючи інші причини не пов`язані з виною працівника».
Відповідно до вищевказаного закону та постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року «заборонено проведення дискотек, робота розважальних закладів (нічних клубів), діяльність закладів громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо) з організацією дозвілля, робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос та інші. Таким чином, вказаними нормативно-правовими актами на період карантину припинялася діяльність суб`єктів господарювання, які займалися вищезазначеними видами діяльності.
Позивач вказує, що згідно п. 2.2 статуту ДП «45 ЕМЗ», який затверджений наказом генерального директора ДК «Укроборонпром» від 22 березня 2019 року № 57, предметом діяльності підприємства є технічне обслуговування і ремонт автотранспортних засобів та інші види діяльності, які не пов`язані із видами діяльності на які поширюються карантинні заходи, що визначені постановою КМУ № 641 від 22 липня 2020 року. Оголошення простою для позивача через запровадження карантину, не охоплюється поняттям відсутність організаційних або технічних умов для виконання трудових обов`язків працівником, що характерно для простою. Тому, встановлення карантину не є підставою для оголошення простою позивачу, так як, оголошення карантину не призвело до зупинення роботи ДП «45 ЕМЗ».
Оспорюваний наказ на переконання позивача носить дискримінаційний характер, адже прості було оголошено лише одному йому на підприємстві та він суперечить нормам Конституції України та приписам КЗпП України. Встановлення простою та зміна в оплаті його праці були здійснені без погодження з профспілковим комітетом підприємства, а саме профспілки «Відродження», членом якої він являється.
ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку із незаконністю наказу від 02 листопада 2020 року № 86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» відповідач зобов`язаний оплатити позивачу частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обумовленого незаконним простоєм.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «45 експериментальний механічний завод» судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 200 грн.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Мотивувальну частину рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року змінено, викладено її в редакції цієї постанови. В решті рішення залишено без змін. Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року залишено без змін.
Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2022 року заяву ДП «45 експериментальний механічний завод» про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «45 експериментальний механічний завод» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 200 грн.
26 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року. 
09 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2022 року. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету спору, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання  ОСОБА_1 на те, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, а також про те, що справа становить значний суспільний інтерес є безпідставними, оскільки належного обґрунтування таких тверджень не наведено.  
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містять.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року та касаційною скаргою  ОСОБА_1  на додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат