УХВАЛА

15 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 640/23898/20
адміністративне провадження № К/990/3720/22  
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №640/23898/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, Державна судова адміністрація України, Києво-Святошинський районний суду Київської області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області, в якому просила:
-   визнати   протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо нарахування та виплати судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року  із застосуванням   Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області провести перерахунок суддівської винагороди судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 за період з 18.квітня 2020 року  по 28 серпня 2020 року, обчисливши її відповідно до   статті 130 Конституції України   та   статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів та виплатити недоотриману частину.
12 жовтня 2021 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо нарахування та виплати судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року  по 28 серпня 2020 року із застосуванням   Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області нарахувати ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі, встановленому статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", без врахування обмежень, встановлених   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року №553- IX.
22 грудня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду  змінено рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, викладено абзац 3 резолютивної частини в такій редакції:
«Зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Київській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 , як судді Києво-Святошинського районного суду Київської області за період з 18 квітня 2020 по 28 серпня 2020 року у розмірі, встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без врахування обмежень, встановлених   Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553- IX за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».».
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду Державною судовою адміністрацією України подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 25 січня 2022 року.
У касаційній скарзі Державною судовою адміністрацією України  зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норми права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25 липня 2017 року у справі № 804/3790/17, від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17, від 03  березня 2021 року у справі № 340/1916/20, від 22  червня 2021 року у справі № 260/3598/20, від 29 липня 2021 року у справі № 340/1727/20, від 23  червня 2021 року у справі № 520/13014/2020, від 09 вересня 2021 року у справі № 340/120/5243/20-а, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/15370/20.
Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норми права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у №804/3790/17, 820/2462/17, 804/3790/17, 814/1274/17 та 814/1274/17 щодо ретроактивної дії рішень Конституційного Суду України.
ДСА України лише зазначило про постанови Верховного Суду, проте не указало норми щодо яких Судом висловлено відповідний висновок та не конкретизувало в чому саме полягає неправильне застосування судами норми, обмежившись цитатою з постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №    686/23445/17, з посиланням на рішення Конституційного Суду України    від 28 серпня 2020    року №10-р/2020 з подальшим його тлумаченням.
Отже, подаючи касаційну скаргу скаржником не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначеної, зокрема пунктом 1 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням скаржником у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме а саме скаржником не наведено, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, а також покликаючись на постанови Верховного Суду не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справах за подібними відносинами із цією справою, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №640/23898/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, Державна судова адміністрація України, Києво-Святошинський районний суду Київської області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії- повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.    
Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова