ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 м.Рівне, вул.Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

22 лютого 2022 року                                                                                  Справа № 906/542/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Сільськогосподар-ського товариства з обмеженою  відповідальністю «Нива» на ухвалу господарського суду Жито-мирської області від 03.12.2021, повний текст якої складено 06.12.2021, про закриття провадження у справі №906/542/21 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива»
м.Радомишль Житомирської обл.                                               
до                1. Радомишльської міської ради Житомирської області 
     м.Радомишль Житомирської обл. 
2. Виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області            
      м.Радомишль, Житомирська обл. 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідачів-
1. ОСОБА_1 м.Радомишль Житомирської обл. 
2. ОСОБА_2 м.Радомишль Житомирської обл. 
3. ОСОБА_3 м.Радомишль Житомирської обл. 
4. ОСОБА_4 м.Радомишль Житомирської обл. 
про визнання недійсним  рішення Виконавчого комітету Радомишльської міської ради
      №24 від 10.12.2020,-

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 03.12.2021 закрито провадження у справі №906/542/21 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Нива» (надалі в тексті - Товариство) до Радомишльської міської ради Житомирської області (надалі в тексті - Міська рада) та Виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області (надалі в тексті - Виконавчий комітет), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідачів -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Радомишльської міської ради №24 від 10.12.2020.(т.2, арк.справи 131-134).
Не погоджуючись із ухвалою, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 03.12.2021 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.(т.2, арк. справи 139-151).

Обґрунтовуючи скаргу Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непідсудність вказаної справи господарському судочинству. Позивач вважає хиб-ною правову позицію суду першої інстанції про непідсудність даного спору господарському судочинству. Так, Позивач вважаючи себе власником житлової квартири АДРЕСА_1 . Наголошує, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, на під-ставі якого виникають цивільні права та обов`язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Такого ж вис-новку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютої з 2015 року (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року(справа №21 -493а14).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апе-ляційне провадження за скаргою Позивача.(т.2, арк.справи 178).
10.02.2022 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання Позивача про розгляд справи без його участі.(т.2, арк.справи 189-190).
14.02.2021 на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 у якому остання просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.(арк.справи 192-195).
Крім того, Від Міської ради та виконкому надійшли пояснення, я ких вони запереуєть проти задоволення апеляційної скарги.(т.2, арк.справи 202, 204).
Учасники справи не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні, проте явка представників не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з матеріалів справи, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відпові-дальністю «Нива» звернулось до суду з позовом до Радомишльської міської ради Житомирської області та Виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області про: - визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10.12.2020 №24 «Про видачу свідоцтва про право власності на житло»; - визнання недійсним свідоцтва про право власності №2515 від 15.12.2020 виданого Радомишльською міською радою Житомирської області (виконавчим комітетом Радомишльської міської ради Житомирської області),    ОСОБА_5 та членам його сім`ї:    ОСОБА_1 ,    ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .(т.1, арк.справи 1-10).
Позов обґрунтовано тим, що згідно з абз.1 п.1 рішення Виконавчого комітету Радо-мишльської міської ради Житомирської області від 10.12.2020 №24 «Про видачу свідоцтва про право власності на житло», вирішено видати свідоцтво про право власності у спільну часткову власність у рівних частинах громадянину ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на житло (квартиру), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 відповідно до ордеру №226 від 29.09.1983, виданого Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Радомишль та технічного паспорту НОМЕР_1 від 14.09.2017.(т.1, арк.справи 17).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право приватної спільної сумісної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за    ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності №2515 від 15.12.2020.(т.1, арк.справи 18-19, 126).
У позовній заяві Позивач зазначає, що вказана квартира на підставі договору про здачу-найом жилого приміщення колгоспу імені Леніна, затвердженого рішенням правління колгоспу від 18.08.1983, протокол №9, була надана працівникам колгоспу - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як службова квартира для тимчасового користування. Також позивач вказує на те, що зазначена квартира у комунальну власність територіальної громади міста не передавалася і наразі перебуває на балансі СТОВ «Нива», яке є правонаступником реорганізованих ПКСП «Нива» та колгоспу імені Леніна. У зв`язку з чим, на думку позивача, вказана квартира неправомірно була передана у приватну власність фізичним особам - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №906/542/21.(т.1, арк.справи 68-69).
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.09.2021 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1)    ОСОБА_1 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 4) ОСОБА_4 . Даною ухвалою також прийнято до розгляду заяву позивача від 19.07.2021 про зміну предмета позову та постановлено здійснювати розгляд справи в межах поданих змін: про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10.12.2020 №24 «Про видачу свідоцтва про право власності на житло», а саме першого абзацу першого пункту рішення №24 від 10.12.2020, що стосується видачі свідоцтва про право власності у спільну часткову власність у рівних частинах гр. ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 ,    ОСОБА_4 -вичу на житло (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до ордеру №226 від 29.09.1983, виданого Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Радомишль та технічного паспорту НОМЕР_1 від 14.09.2010.(т.1, арк.справи 240-242).
Як вже зазначалось, ухвалою від 03.12.2021 господарський суд Житомирської області закрив провадження у справі №906/542/21.(т.2, арк.справи 131-134).
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що підґрунтям і метою позовної вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» є оспорювання цивіль-ного права - набуття фізичними особами права приватної власності на житло (квартиру), оформленого свідоцтвом про право власності на житло (квартиру), на підставі оспорюваного рішення Виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області, тому врахо-вуючи предмет спору та характер правовідносин, даний спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки за суб`єктним складом однією із сторін спору є фізичні особи, які набули права приватної власності на житло (квартиру), що і стало підставою для закриття провадження у справі згідно п.1.ч.1.ст.231 ГПК України.

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Відповідно до п.п.1,2,4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено пору-шення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або не-правильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, про закриття провадження у справі. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особивостей, визначених цією статтею.(ст.271 ГПК України).  
В апеляційній скарзі, Позивач називає оспорювану ухвалу такою, що прийнята без дотри-мання норм ГПК України. 

Правосуддя в Україні, згідно статті 124 Конституції України, здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинува-чення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Термін «юрисдикція» вживається саме для визначення повноважень і предмета діяльності судів загальної юрисдикції.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господ-дарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Розмежування юрисдикцій прийнято вирішувати за допомогою критеріїв, тобто передбаче-них законом умов, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господар-ських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самовряду-вання мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невиз-наних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункти 6, 13 частини першої статті 20 ГПК України).
Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, суд першої інстанції врахував, що питання - чи підвідомча господарському суду справа у спорі повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватно-правовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення з цим позовом та розгляду справи місцевим господарським судом.
Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самовряду-вання вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідно-сини. У таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками цивільних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб`єктами підприєм-ницької діяльності.
Разом з тим, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.
Нормами Цивільного та Господарського кодексів України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу за-хисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити понов-лення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист пору-шеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунто-ваність заявлених вимог.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обста-вин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду. 
Крім того, згідно з приписами частин другої-четвертої статті 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів звертає увагу, що пунктами 1, 2  наказу Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», зареєстро-ваного в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що до створення єдиної системи органів державної реєстрації прав та формування Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» бюро технічної інвентаризації здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, а також затверджено відповідне Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.
Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності, зокрема, органами місцевого самоврядування. Підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів відповідно до законодавства проводити бюро технічної інвентаризації (за змістом пунктів 6.1, 6.2 зазначеного Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно).
Із наведеного вбачається, що спір у цій справі фактично стосується не оскарження рішень, дій чи бездіяльності Виконкому та Міської ради як суб`єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а є спором про визнання недійсними та скасування результатів їх дій - відповідного свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Таким чином, підґрунтям і метою пред`явлення позовних вимог у цій справі є визнання недійсними й скасування актів, які, за твердженням Позивача, порушують його майнові права, тобто має місце оспорювання цивільного права особи, яке виникло в результаті та після реалізації рішень суб`єктів владних повноважень, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
При цьому, оскільки Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Радомишльської міської ради Житомирської області від 10.12.2020 №24 «Про видачу свідоцтва про право власності на житло», а саме першого абзацу першого пункту рішення №24 від 10.12.2020 щодо видачі свідоцтва про право власності на житло (квартиру), що знаходиться за адресою:      АДРЕСА_2 фізичним особам -  ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , то такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства з огляду на те, що його вирішення впливає на права та обов`язки цих фізичних осіб. 
Доводи позивача про те, що цей спір виник між юридичними особами стосовно захисту його цивільного права на нерухоме майно, не можуть бути підставою для розгляду спору госпо-дарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осію.
Отже, зважаючи на характер правовідносин та суб`єктний склад учасників у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у даній справі з підстав п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін. 
Розглянуто всі вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України). 
Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуванї ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого госпо-дарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 271, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд  

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою  відповідальністю «Нива» на ухвалу господарського суду Житомирської області від 03.12.2021 у справі №906/542/21 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
3. Матеріали справи №906/542/21 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий  суддя                                                                      Грязнов В.В. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.