Ухвала
 
11 січня 2022 року
м. Київ
справа № 761/12226/20
провадження № 61-18441ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., 
розглянув заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васько Вадим Володимирович, про відвід колегії суддів: Фаловської Ірини Миколаївни, Мартєва Сергія Юрійовича, Сердюка Валентина Васильовича, 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Білої Ірини Володимирівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій щодо невключення в реєстр акцептованих вимог кредиторів, за касаційними скаргами  ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року 
та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
12 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року.
Системою автоматизованого розподілу справ для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 відповідно до протоколу від 15 листопада 2021 року визначено колегію суддів у складі: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для виконання вимог ухвали для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику надати уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
27 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року.
Системою автоматизованого розподілу справ для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 відповідно до протоколу від 30 листопада 2021 року визначено колегію суддів у складі: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у задоволенні клопотання ФГВФО про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Касаційну скаргу ФГВФО залишено без руху та надано строк для виконання вимог ухвали для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику додати документ, що підтверджує сплату судового збору. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
09 грудня 2021 року на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції 
від 22 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, в якій заявник посилається на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також додає копії уточненої редакції касаційної скарги 
і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Системою повторного автоматизованого розподілу справ для розгляду касаційних скарг ОСОБА_1 та ФГВФО відповідно до протоколів 
від 14 грудня 2021 року визначено колегію суддів у складі: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції. 
17 грудня 2021 року на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції 
від 06 грудня 2021 року від ФГВФО надійшла заява на усунення недоліків касаційної скарги, серед яких платіжне доручення про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФГВФО на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року. У задоволенні клопотання ФГВФО про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку відмовлено.
04 січня 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , надійшла заява про відвід колегії суддів: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.
Заява мотивована тим, що існують підстави вважати недотримання колегією суддів критерію щодо неупередженості, що вимагає можливість участі колегії суддів при розгляді цієї справи. Всупереч принципу рівності сторін, колегія суддів застосувала неоднозначний підхід щодо оформлення касаційної скарги ОСОБА_1 та ФГВФО.
Зокрема, Верховний Суд звернув увагу на неналежне оформлення ОСОБА_1 касаційної скарги і постановив ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та запропонував усунути недоліки касаційної скарги, а саме: надати суду уточнену касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Натомість, вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФГВФО, Верховний Суд не застосував ті ж самі процесуальні норми щодо оформлення касаційної скарги, які були застосовані щодо касаційної скарги ОСОБА_1 .
Тобто, Суд не звернув увагу на очевидні недоліки касаційної скарги ФГВФО та відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою за відсутності однакових стандартів і підходів до обох сторін спору.
Разом з тим, усі сторони процесу мають рівні права, тому до кожної сторони підлягають застосуванню однакові стандарти і правила тлумачень одних і тих самих норм процесуального права.
Зазначене свідчить про явну необ`єктивність та упередженість суду, 
а також очевидне прихильне ставлення до однієї із сторін спору - ФГВФО, у зв`язку з чим відсутні достатні гарантії безсторонності та об`єктивності колегії суддів в цій справі.
На підставі вищевказаного, з метою забезпечення справедливого та неупередженого вирішення справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., підлягає відводу на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК.
Розглядаючи заяву  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Васько В. В., колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Згідно з частинамипершою-третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, Верховний Суд констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що судді, які входять до складу колегії: Фаловська І. М. (суддя-доповідач), Мартєв С. Ю., Сердюк В. В., мають та виявляють особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто.
За об`єктивним критерієм Верховним Судом підлягає встановленню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.
Єдиним доводом для відводу колегії суддів: Фаловської І. М. 
(суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., від участі у розгляді цієї справи ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васько В. В., зазначено те, що, постановляючи ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційної скаргою ФГВФО на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, судді не звернули уваги, що касаційна скарга ФГВФО не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Як вбачається з касаційної скарги, ФГВФО як на підставу оскарження судових рішень послався на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17 (провадження 
№ 12-27гс18); від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16 (провадження № 11-151апп18); від 23 травня 2018 року у справі № 910/7983/17 (провадження № 12-56гс18); від 20 березня 2019 року у справі 
№ 456/450/16-ц (провадження № 14-653цс18); від 07 серпня 2019 року 
у справі № 646/6644/19.
Отже, касаційна скарга ФГВФО на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Доводи заявника щодо підстав для відводу колегії суддів обґрунтовуються помилковим тлумаченням норм цивільного процесуального права.
Разом з тим, доводи заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васько В. В., про відвід колегії суддів не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість колегії суддів: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., 
Сердюка В. В., отже, заявлений відвід є необґрунтованим.
Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Таким чином, доводи заяви не можуть слугувати підставою для відводу колегії суддів та свідчити про наявність сумнівів у їх неупередженості та об`єктивності.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).
Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради Організації Об`єднаних Націй від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).
Також у своєму рішенні «Газета «Україна-центр» проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість.
Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
Згідно з об`єктивним критерієм потрібно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Отже, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить, що підставами для відводу судді (колегії суддів) є існування суб`єктивного або об`єктивного критеріїв.
Необґрунтоване усунення судді/колегії суддів від участі у розгляд певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді/колегії суддів.
За наведених обставин, враховуючи висновок про необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васько В. В., відводу колегії суддів: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., питання про відвід колегії суддів: Фаловської І. М. 
(суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., згідно з частиною третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на розгляд іншому судді у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васько Вадим Володимирович про відвід колегії суддів: 
Фаловської Ірини Миколаївни (суддя-доповідач), Мартєва Сергія Юрійовича, Сердюка Валентина Васильовича, визнати необґрунтованою.
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Васько Вадим Володимирович, про відвід ОСОБА_3 (суддя-доповідач), Мартєва Сергія Юрійовича, Сердюка Валентина Васильовича, передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк