ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 200/9255/21                                                                  

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року, суддя Кармазін О.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адмміністративного суду з адміністративним позовом до  Головного управління ПФУ в м. Києві про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо невиплати  йому пенсії за період з 01.11.2014  по 31.10.2017; зобов`язання ГУ ПФУ в м Києві виплатити заборгованість щодо певиплати пенсії ОСОБА_1 , що виникла з 01.11.2914 по 31.10.2017, стягнути з ГУ ПФУ в м. Києві заборгованість з пенсії за зазначений період у розмірі 116   364 грн.  
Відповідно до рішення Окружного  адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Управління державної охорони України подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м.Києва в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення  про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
Підстав, які б свідчили про виникнення підстав для  розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін, як те просив  скаржник, колегія суддів не знаходить, а скаржником не наведено мотивів у клопотанні щодо даного питання.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,    колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом першої групи, пенсіонером з 25.04.2002 року, вид пенсії - пенсія по інвалідності згідно посвідчення серія   НОМЕР_1 , з 10.03.2021 року є інвалідом першої групи згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №211957).
Окрім того, згідно довідки від 17.05.2021 року №3009-5000358910, позивач є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1 , фактичне проживання, фактичне місце проживання   АДРЕСА_2 .
З моменту виходу на пенсію з 25.04.2002 року і по 31.08.2014 позивач перебував на обліку в Калінінському управлінні Пенсійного фонду України м. Донецька та безперешкодно отримував пенсійні виплати.
01.11.2014 року по 31.05.2021 року як вказує позивач, йому  було безпідставно припинено виплату пенсійних виплат.
Пенсійний фонд України у відповіді на адвокатський запит №020621 від 02.06.2021 року зазначив наступне:
- з 25.04.2002 но 31.08.2014 позивач перебував на обліку в Калінінському управлінні Пенсійного фонду України м. Донецька;
- з 01.09.2014 по 30.04.2021 позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва;
- з 01.05.2021 року по 31.05.2021 року позивач перебував па обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (Першотравневе УПФУ в Донецькій області);
- з 01.06.2021 року па підставі заяви від 25.05.2021 року взятий на облік в Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Судом встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва в результаті численних реорганізацій було реорганізовано у Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Першотравневе УПФУ в Донецькій області реорганізовано з початку у Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, яке в свою чергу реорганізовано в Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
На адвокатський запит №030621 від 08.06.2021 року ГУ ПФУ в Донецькій області надано відповідь відповідно до якої зазначено, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 р. виплата пенсії за минулий період внутрішньо-переміщеним особам буде здійснено на умовах порядку визначеного Кабінетом Міністрів України.
Окрім того, представник позивача звернувся з адвокатським запитом №040621 від 08.06.2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо причини не виплати позивачу пенсійних виплат, та визначення розміру заборгованості по пенсійним виплатам та зазначення порядку її розрахунку.
У відповіді на вказаний вище запит Головним управлінням ПФУ в м. Києві зазначено, що згідно до абзацу 20 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Питання про виплату коштів за минулий період буде вирішено після прийняття відповідного окремого порядку.
Вважаючи такі дії органів пенсійного фонду протиправними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Згідно з листом ГУ ПФУ в м Києві від 05.10.2021 за період з 01.11.2014 по 30.06.2016 пенсія позивачу нарахована та виплачена в повному обсязі в сумі 27 119,70 грн., кошти за період з 01.07.2016 по 31.10.2017 в сумі 23 501,39 грн обліковуються в ГУ ПФУ в м. Києві відповідно до абз. 20 п. 1 постанови КМ України від 05.11.2014 № 637 після постановки на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за період 01.11.2020 по 30.04.2021 нарахована та виплачена в сумі 23963,37 грн, кошти за період з 01.05.2020 по 31.05.2021 в сумі 4616,70 грн виплачені в липні 2021 року.
Як зазначив суд першої інстанції, позивач  зазначені обставини не спростував.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає   Закон № 1058-IV.
Статтею 5 Закону № 1058-IV   передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Згідно із частиною першою   статті 49 Закону № 1058-IV   виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Як вірно зазначив суд першої інстанції,  позивач став на облік до ГУ ПФУ в м. Києві з 01.06.2021, а отже відповідач не вчиняв будь-яких протиправних дій чи бездіяльності та не приймав рішень щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01.11.2014 по 31.05.2021.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач до 2021 року не вчиняв жодних дій до отримання пенсії та не надав доказів які б свідчили зворотнє.
Проте, як вказав суд, м. Донецьк знаходиться на тимчасово окупованій території, а отже для  виплати позивачу пенсії необхідні дані щодо організації процесу нарахування та виплати за місцем обліку, місця отримання пенсійного забезпечення, у т.ч. реквізити банківського рахунку який, як вбачається із заяви від 08.04.2021 до УПФУ в Першотравневому районі Донецької області   про взяття на облік, був відображений у цій заяві. 
Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» нараховані   суми пенсії,   не затребувані пенсіонером своєчасно,   виплачуються   за минулий час   не більш як за 3 роки   перед зверненням за одержанням пенсії.
Частиною першої   статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   передбачено, що   нараховані   суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але   не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але   не більше ніж за три роки   до дня звернення за отриманням пенсії.
У цьому разі   частина   суми недотриманої пенсії, але не більше як за   12   місяців, виплачується   одночасно, а   решта   суми виплачується щомісяця   рівними   частинами, що не перевищує місячного розміру пенсії.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що враховуючи те, що суми пенсій позивач по суті не отримував з власної вини, на його користь підлягає виплаті пенсія за період, що не перевищує трьох років до дня звернення із заявою від 08.04.2021, тобто за період з 08.04.2018.
Водночас, як убачається з інформації ГУ ПФУ, за період з 01.11.2014 по 30.06.2016 пенсія нарахована та виплачена в повному обсязі в сумі 27 119,70 грн., кошти за період з 01.07.2016 по 31.10.2017 в сумі 23 501,39 грн, обліковуються в ГУ ПФУ в м. Києві відповідно до абз. 20 п. 1 постанови КМ України від 05.11.2014 № 637 після постановки на облік з ГУ ПФУ в Донецькій області, за період 01.11.2020 по 30.04.2021 нарахована та виплачена в сумі 23963,37 грн., кошти за період з 01.05.2020 по 31.05.2021 в сумі 4616,70 грн. виплачені в липні 2021 року.
Отже, суд дійшов правильного висновку, щодо наявності підстав для зобов`язання ГУ ПФУ нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 08.04.2018 по 08.04.2021.
Доводи скаржника про те, що кошти для проведення пенсійних виплат за минулий період включаються до графіку-плану поденного фінансування виплати пенсій і видатків на утримання апарату ПФУ, передбаченого Порядком, а тому борг позивачу буде виплачено з моменту включення до зазначеного переліку, не є доказом того, що позивач не має права на пенсію за вищезазначений період та, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію.
Що стосується моральної шкоди, до суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог в цій частині, так як відсутні докази спричинення відповідачем позивачу такої шкоди. Окрім того, колегія суддів  враховує, що позивач рішення суду у т.ч. в цій частині не оскаржив.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши доводи позивача, викладені у заяві, прийняв законну рішення у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення   Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України. 

Суддя-доповідач:                                                                      Бужак Н.П.

Судді:                                                                                Костюк Л.О.

                                                                                          Степанюк А.Г.