КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції  Виниченко Л.М.
Єдиний унікальний номер справи № 2604/17310/12
Апеляційне провадження № 22- ц/824/1191/2022
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
27 січня 2022 року                                                                                        м. Київ                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді      - Мережко М.В.,
суддів                           - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,
            секретар                      - Малашевський  О.В.
Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу  Дніпровського      районного суду  м. Києва   від 28 вересня   2021 року  у  справі за  заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія  «Дніпрофінансгруп», Дніпровський районний відділ  державної виконавчої служби  в м. Києві, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кісельова Віталіна Володимирівна, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого листа  таким ,що не підлягає виконанню, зняття арешту накладеного на майно боржника, повернення коштів,  скасування звернення стягнення на доходи  боржника.   
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в  :
 
У червні  2021 року ОСОБА_1    звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа № 2604/17310/12 таким, що не підлягає виконанню, зняття арешту з майна, повернення безпідставно стягнутих грошових коштів та скасування звернення стягнення на доходи.
Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2012 року у справі № 2604/17310/2012 позов ПАТ «КБ «Експобанк» задоволено.  Стягнуто з ОСОБА_1   на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 439 992,14 грн та судовий збір у розмірі 3 219,00 грн, а всього стягнуто 443 211,14 грн.
Вказує, що про існування вказаного рішення суду  йому відомо не було та воно на його адресу  не надходило.  На підставі акту прийому передачі автомобіля від 19 березня 2009 року, ОСОБА_1 добровільно передав автомобіль, що належав йому на праві власності, а саме автомобіль «Газ» НОМЕР_1 , а ВАТ «КБ «Експобанк» прийняв автомобіль на стоянку банку для тимчасового зберігання до вирішення питання реструктуризації заборгованості по кредиту. Передавши автомобіль, ОСОБА_1   був впевнений, що він його передав в рахунок погашення заборгованості та повністю провів розрахунок за кредитом.
 Рішення Дніпровського районного суду м. Києва набрало законної сили  13 грудня 2012 року.   Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2604/17310/12 про стягнення з  ОСОБА_1   на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованості у розмірі 443 211,14 грн.
Заявник зазначає, що виконавчий лист № 2604/17310/12 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з огляду на такі обставини. 
 Державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві 27 травня 2013 року  відкрито виконавче провадження № 38124440 на підставі виконавчого листа № 2604/17310/12  виданого 18 грудня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості у розмірі 443 211,14 грн з ОСОБА_1 . 
В межах виконавчого провадження № 38124440, постановами від 27 травня 2013 року та від 12 серпня 2016 року було накладено арешт на все майно  ОСОБА_1 . 
Постановою від 17 жовтня 2018 року виконавче провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та повернуто виконавчий лист стягувачу ПАТ «КБ «Експобанк».
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження, проте така ухвала була постановлена судом вже після закриття виконавчого провадження № 38124440.
 Ухвалою Дніпровського  районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року   відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви  ТОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»  про  заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого  листа та поновлення строку для пред`явлення  до виконання  виконавчого листа. Даною ухвалою було встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2604/17310/2012 виданого 18 грудня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва станом на момент звернення із заявою про видачу дублікату виконавчого листа стягувачем пропущений.
Заявник  ОСОБА_1 вказує, що з моменту набрання ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року 2019 року законної сили, виконавчий лист № 2604/17310/2012 не міг бути повторно пред`явлений до виконання, проте ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 31 травня 2019 року звернулося до приватного виконавця Кісельової В.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження, якою 03 червня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59250222.
У своїй заяві та в інших документах, які подавалися ТОВ «Дніпрофінансгруп» до приватного виконавця Кисельової В.В. не повідомлялося про ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року, якою було встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2604/17310/2012 до виконання пропущений.
В межах виконавчого провадження № 59250222 приватним виконавцем Кисельовою В.В. безпідставно стягнуто на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 72 761,00 грн. у зв`язку із проведенням електронних торгів з реалізації належного  ОСОБА_1   автомобіля «Газ» 2705-414.
Після безпідставно одержаних коштів, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до приватного виконавця Кисельової В.В. із заявою про повернення виконавчого документа, внаслідок чого постановою приватного виконавця від 29 січня 2020 року виконавчий лист № 2604/17310/2012 повернуто на адресу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Також в межах виконавчого провадження № 59250222 приватним виконавцем було накладено та не знято арешти з майна ОСОБА_1 .
Заявник вказує, що виконавче провадження № 59250222 було відкрито приватним виконавцем на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення якого до виконання було пропущено.
 Крім того , ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 27 жовтня 2020 року  звернулося із заявою про примусове виконання рішення до приватного виконавця Фесик М.О., яка постановою від 27 жовтня 2020 року відкрила виконавче провадження № 63427268 та в межах якого наклала арешт на все майно ОСОБА_1 , звернула  стягнення на його доходи, які він отримує в ТОВ «СХІДНА ТЮТЮНОВА КОМПАНІЯ» та Київському національному торговельно-економічному університеті. Виконавче провадження № 63427268 приватним виконавцем Фесик М.О. також відкрито на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення до виконання якого закінчився.
Від представника заінтересованої особи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу Дніпровського районного суду м. Києва 16 липня 2021 року надійшли письмові пояснення на заяву, у яких представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просить відмовити у задоволенні заявлених вимог, посилаючись на їх необґрунтованість ( т.1 ,а.с. 238-242 ).
Ухвалою Дніпровського районного  суду  м. Києва  від 28 вересня   2021 року   у задоволенні  скарги  відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою,  ОСОБА_1   подав  апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права, постановити нову  ухвалу  про задоволення   заяви. 
Подані до суду апеляційної інстанції  24 січня 2021 року (відмітка на конверті  21 січня 2022 року)  доповнення   до апеляційної скарги, суд не бере до уваги, оскільки вони подані  поза межами строку   визначеними ст. 364 ЦПК України .   
 Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони були своєчасно  повідомлені про день та час розгляду справи   на 27 січня 2021 року   за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження від сторін   не надходило. Заявник та його представник  приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .
Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
     Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
    Апеляційна скарга   не  підлягає задоволенню   з таких підстав .
 Відповідно до  ст.  1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
   Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».)
Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду Києва  від 29  жовтня 2012 року  ( справа № 2604/17310/2012)  за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено.  Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість у розмірі 443211,14 грн. ( т.1 ,а.с. 52-54).
На виконання рішення суду Дніпровським районним судом м. Києва 13 грудня 2012 року було видано виконавчий лист № 2604/17310/2012 ( т.1 а.с. 186-186 ).
29 жовтня 2018 року Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року  задоволено вимоги заяви ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено  стягувача ПАТ «КБ «Експобанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому провадженні № 38124440 відкритому  на підставі виконавчого листа  № 2604/17310/12 виданим 13 грудня  2012 року   про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк»  заборгованості за кредитним договором  № 161/2008 USD від 23 вересня 2008 року в розмірі 439992,14 грн  та судового збору  в розмірі  3 219 грн , а всього 443211 ,14 грн    ( т.1 а.с. 92-93).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження ( т.1 а.с. 128-129).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви  ТОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»  про  заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого  листа та поновлення строку для пред`явлення  до виконання  виконавчого листа. Даною ухвалою було встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2604/17310/2012 виданого 18 грудня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва станом на момент звернення із заявою про видачу дублікату виконавчого листа стягувачем пропущений. (т.1,а.с. 166-167 зв.).
Частиною 1 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Підстави для цього зазначені у частині 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року винесеній у справі № 2-4671/11.
 
ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про визнання  виконавчого листа  такими ,що не підлягає виконанню, покликаючись на ст. 432 ЦПК України , разом з тим доказів  виконання  зобов`язань  , виконання рішення  суду  заявником не надано .
Не надано таких доказів і до апеляційної скарги . 
 Наведені  ОСОБА_1 обставини як підстави для задоволення заяви, та відповідні доводи апеляційної скарги  не є підставою для задоволення  вимог, оскільки пропуск  пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем  після спливу строку для пред`явлення листа до виконання  , не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.
Крім того, згідно з частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Вирішуючи заявлені вимоги суд першої інстанції  правильно виходив із такого.
Як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник посилається на те, що виконавчий лист подавався на примусове виконання вже після закінчення строку його пред`явлення до виконання, що на думку заявника було підтверджено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року, якою встановлено , що станом на момент звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 Згідно  копії виконавчого листа № 2604/17310/2012 та доданої до письмових пояснень ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» копії виконавчого листа №2604/17310/2012, ці виконавчі листи ідентичні, видані 13 грудня 2012 року та не містять жодних відміток про дублікат  або про виконання  рішення суду .  (т.1 а.с. 222, 243).
Так, зі змісту копії виконавчого листа № 2604/17310/2012 долученої до письмових пояснень ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» убачається, що виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Дніпровському РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві та був повернутий стягувачу 17 жовтня 2018 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
В подальшому виконавчий лист № 2604/17310/2012 в межах визначених Законом України «Про виконавче провадження» був пред`явлений на примусове виконання до приватного виконавця Кісельової В.В.,  і в подальшому  29 січня 2020 року був повернутий стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачу, виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документи до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Разом з тим, порушення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Натомість пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Встановлення обставин дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає з`ясуванню, зокрема, під час оскарження дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця, пов`язаних з вирішенням питання про відкриття виконавчого провадження, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року ( справа № 593/841/14-ц).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, обґрунтування заявника щодо необхідності визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із закінченням строку його пред`явлення до виконання, суд   першої інстанції правильно не взяв до уваги  , як такі   не ґрунтуються на положеннях закону.
Одночасно суд роз`яснив заявнику, що з метою ефективного захисту своїх прав, як боржника за виконавчим документом, у разі, якщо він вважає, що його права порушені, в тому числі з питань зняття арешту з майна та скасування звернення стягнення на доходи, він не позбавлений права звернутися до суду в порядку визначеному Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» з відповідною скаргою на дії державного/приватного виконавця.
Відмовляючи у задоволенні   вимог  про  повернення безпідставно стягнутих грошових коштів у розмірі 72 761,00 грн, суд  правильно  зазначив ,   що вказана вимога тісно пов`язана із вимогою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим відмова у задоволенні вимоги про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виключає можливість задоволення вимоги про повернення безпідставно стягнутих коштів.
 Суд першої інстанції , оцінивши  докази в їх сукупності, дійшов  правильного висновку про   відмову  у задоволенні заяви ОСОБА_1 . 
 При цьому суд створив всі умови для змагальності сторін, в тому числі роз`яснював права сторонам їх права та обов`язку доведення тих обставин на які вони посилались на підтвердження своїх вимог.
   Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  та вимог заявлених  у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що  суд першої інстанції  всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив  наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та  інтересів  юридичних осіб, інтересів держави,  ухвала суду   є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. 
    Керуючись  ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384    ЦПК  України, суд ,-
 
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.  
Ухвалу Дніпровського районного суду  м. Києва від 28 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції   набирає законної сили  з дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом  тридцяти днів з  дня його проголошення, а в разі проголошення  вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлений 28 січня 2022 року.
 
Головуючий                                                             
 
Судді