Номер провадження: 22-ц/813/1190/22 
Номер справи місцевого суду: 522/24069/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря - Дерезюк В.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування, -
ВСТАНОВИВ:
ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування.
Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом акцептування останньою пропозиції банку на укладення договору про комплексне обслуговування фізичних осіб у рамках продукту «Максимум-готівка», за умовами якого ОСОБА_1 була видана платіжна картка строком дії два роки, на яку була встановлена відновлювальна кредитна лінія у розмірі 34 500,00 грн, за користування якою позичальник зобов`язалася сплатити проценти у розмірі 24 % на рік.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 15 травня 2014 року станом на 10 листопада 2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 59 870,29 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 219,25 грн та пені у розмірі 7 678,80 грн.
На підставі вказаного ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 15 травня 2014 року у загальному розмірі 59 870,29 грн.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування у розмірі 59 870,29 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 51 972,24 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 219,25 грн, неустойки у розмірі 7 678,80 грн, та судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість з позичальника. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року залишено без змін.
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином в установлений термін відповідно до умов договору. Встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув заборгованість за цим договором з позичальника, визнавши, що розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.
Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року скасовано справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У постанові Верховний суд зазначив, що переглядаючи справу, апеляційний суд належним чином доводів апеляційної скарги, зокрема, розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника за кредитним договором від 15 травня 2014 року, не перевірив.
Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що окрім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн, банк пред`явив вимогу про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 219,25 грн та пені у розмірі 7 678,80 грн.
Вважаючи, що наявні підстави для задоволення позову, апеляційний суд не звернув увагу, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 24 % річних.
У наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості не зазначено розмір процентної ставки, за якою було нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність порядку їх нарахування умовам кредитного договору.
Крім того, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про задоволення вимог про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, апеляційний суд не зазначив із чого складається ця заборгованість та яка природа її нарахування, оскільки розмір кредиту, наданого відповідачу, становить 34 500,00 грн, а стягнута судом заборгованість за кредитом, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн та простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, складає 51 972,24 грн. При цьому позивачем пред`явлена окрема вимога про стягнення процентів за користування кредитом.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.07.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 квітня 2020 року № 914/0/15-20 суддю ОСОБА_2 звільнено у відставку.
Розпорядженням № 2604 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.04.2020 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.
Ухвалою Одеського апеляційного від 04.05.2020 року колегією суддів в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.10.2020 року витребувано з Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» належним чином посвідчену копію детального розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 по договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» від 15 травня 2014 року укладеного між Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
Вищевказана ухвала суду позивачем не виконана.
20 січня 2021 року сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не подавали.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності учасників справи.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ «Альфа-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду
Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови і правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З указаного вбачається, що суд першої інстанції належним чином розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника за кредитним договором від 15 травня 2014 року, не перевірив.
Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що окрім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн, банк пред`явив вимогу про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 219,25 грн та пені у розмірі 7 678,80 грн.
Вважаючи, що наявні підстави для задоволення позову, суд першої інстанції не звернув увагу, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 24 % річних.
У наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості не зазначено розмір процентної ставки, за якою було нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність порядку їх нарахування умовам кредитного договору.
Крім того, задовольняючи позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, судом не зазначено із чого складається ця заборгованість та яка природа її нарахування, оскільки розмір кредиту, наданого відповідачу, становить 34 500,00 грн, а стягнута судом заборгованість за кредитом, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 307,10 грн та простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39 665,14 грн, складає 51 972,24 грн. При цьому позивачем пред`явлена окрема вимога про стягнення процентів за користування кредитом.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції вчастині стгнення з відповідача суми простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також процентів за його користування.
Згідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
З застосуванням зазначених положень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором та правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Оскільки, позивачем не виконано як ухвалу суду першої інстанції щодо витребування доказів, так і ухвалу суду апеляційної інстанції витребувано з Публічного акціонерного товариства «Альфа банк» належним чином посвідчену копію детального розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 по договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» від 15 травня 2014 року укладеного між Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами, а саме випискою по рахунку кредитної картки Debat Gold Master Card за період з 15.05.2014 року по 20.06.2016 року.
З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що ним було використано шрошові кошти надані відповідно до кредитного договору в сумі 33 264,51 грн, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 стягнуто 2 000 грн. з огляду на зазначене, з відповідача на користь ПАТ «Альфа Банк» підлягає стаягненню заборгованість за сумою фактично отриманих та не погашених грошових коштів в розімірі 31 264, 51 грн.
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками та пенею слід відмовити, з огляду на те, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб визначено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 24 % річних.
У наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості не зазначено розмір процентної ставки, за якою було нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність порядку їх нарахування умовам кредитного договору.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст.376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягненнґя сум заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення судом першої інстанції норм процесуального права є частково обґрунтованими.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 року - скасувати.
Постановити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування - задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування у розмірі 31 264,51 грн - заборгованість за тілом кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24.01.2022 року.

Головуючий:                                                                О.В. Князюк

Судді:                                                                         А.П. Заїкін

                                                                       О.М. Таварткіладзе