ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2022 р.	Справа № 520/8984/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання  Мухортової Н.Д.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 (суддя:Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 03.08.2021) по справі № 520/8984/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс"      
до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки третя особа Харківська обласна державна адміністрація   
про визнання протиправними та скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" (надалі також - позивач, ТОВ "Укравтотранс Плюс") звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі  Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі також - відповідач), в якому просило суд:
- визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу: № 218933 від 15.04.2021 року, № 218932 від 15.04.2021 року, № 218934 від 15.04.2021 року № 218935 від 15.04.2021 року, № 218936 від 15.04.2021 року, № 218936 від 15.04.2021 року, № 218944 від 15.04.2021 року, № 218945 від 15.04.2021 року, № 218946 від 15.04.2021 року, № 218947 від 15.04.2021 року, № 218948 від 15.04.2021 року, № 218943 від 15.04.2021 року, № 218949 від 15.04.2021 року, № 218942 від 15.04.2021 року, № 218941 від 15.04.2021 року, № 218937 від 15.04.2021 року, № 218938 від 15.04.2021 року, № 218940 від 15.04.2021 року, № 218939 від 15.04.2021 року, № 218958 від 15.04.2021 року, № 218959 від 15.04.2021 року, № 218965 від 15.04.2021 року, № 218962 від 15.04.2021 року, № 218963 від 15.04.2021 року, № 218964 від 15.04.2021 року, № 218952 від 15.04.2021 року, № 218961 від 15.04.2021 року, № 218953 від 15.04.2021 року, № 218954 від 15.04.2021 року, № 218955 від 15.04.2021 року, № 218951 від 15.04.2021 року, № 218957 від 15.04.2021 року, № 218950 від 15.04.2021 року, № 218960 від 15.04.2021 року, № 218966 від 15.04.2021 року, № 218967 від 15.04.2021 року, № 218976 від 15.04.2021 року, № 218991 від 15.04.2021 року, № 218973 від 15.04.2021 року, № 218968 від 15.04.2021 року, № 218969 від 15.04.2021 року, № 218970 від 15.04.2021 року, № 218971 від 15.04.2021 року, № 218972 від 15.04.2021 року, № 218974 від 15.04.2021 року, № 218977 від 15.04.2021 року, № 218978 від 15.04.2021 року, № 218979 від 15.04.2021 року, № 218980 від 15.04.2021 року, № 218989 від 15.04.2021 року, № 218988 від 15.04.2021 року, № 218984 від 15.04.2021 року, № 218985 від 15.04.2021, № 218986 від 15.04.2021 року, № 218987 від 15.04.2021 року, № 218994 від 15.04.2021, № 218995 від 15.04.2021 року, № 218982 від 15.04.2021 року, № 218983 від 15.04.2021, № 218981 від 15.04.2021 року, № 218996 від 15.04.2021 року, № 218993 від 15.04.2021, № 218992 від 15.04.2021 року, № 218975 від 15.04.2021 року, № 218990 від 15.04.2021 року.
В обґрунтування позову зазначив, що направлення на рейдову перевірку вимогам чинного законодавства не відповідають, оскільки в них не зазначено: ділянка дороги, автовокзал, автостанція, місце посадки та висадки пасажирів, на які направлені представники відповідача для проведення рейдової перевірки, як і не зазначені маршрути, на перевірку яких такі особи направлені на підставі виданого направлення, що, в свою чергу, дозволяє дійти висновку про відсутність законних підстав для проведення перевірок та відповідно, складання актів проведення перевірок на приміських автобусних маршрутах. Представник позивача наголосив на тому, що оскаржувані постанови, як і акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, який би достовірно та неспростовно підтверджував правомірність дій відповідача під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт позивачем, а також факти порушення позивачем вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" (код ЄДРПОУ 37875689, вул. Мельникова, буд. 23, м. Харків, 61002) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (код ЄДРПОУ 39816845, пл. Свободи, 5, Держпром, 6 під., 7 пов., Харків, Харківська область, 61022), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Харківська обласна державна адміністрація (м. Харків, вул. Сумська, 64, код ЄДРПОУ23912956) про визнання протиправним та скасування постанов – задоволено в повному обсязі та у спосіб, визначений позивачем.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (код ЄДРПОУ 39816845, пл. Свободи, 5, Держпром, 6 під., 7 пов., Харків, Харківська область, 61022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" (код ЄДРПОУ 37875689, вул. Мельникова, буд. 23, м. Харків, 61002) суму судового збору у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі № 520/8984/21 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ "Укравтотранс Плюс" відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на проведення рейдових перевірок позивача з дотриманням вимог Порядку № 1567. Вказує, що за результатами рейдових перевірок співробітниками Укртрансбезпеки виявлено порушення ст. 39 Закону, а саме відсутність у водіїв розкладу руху та схеми маршруту, що є обов`язковою вимогою згідно Закону для регулярних пасажирських перевезень. Крім того, встановлено порушення частини 3 ст. 34 Закону, а саме станом на день ведення рейдових перевірок, так і на день винесення оскаржуваних постанов, у ТОВ «Укравтотранс Плюс» відсутній укладений з Харківською обласною державною адміністрацією договір на перевезення пасажирів на регулярних маршрутах загального користування № 1592 «Пісочин - Харків (АС «Холодна Гора»)», № 1502 «Люботин - ків (АС «Холодна Гора»)», № 1168 «Солоницівка - Харків (АС «Холодна Гора»)». Стверджує, що судом першої інстанції не враховано те, що без договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, затвердження паспортів маршрутів неможливе, та без зазначеного договору паспорти маршрутів є нечинними. Вважає, що факт порушення позивачем вищенаведених вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Наголошує на дотриманні посадовими особами порядку проведення рейдових перевірок під час розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний паспорт.
Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" (код ЄДРПОУ 37875689, вул. Мельникова, буд. 23, м. Харків, 61002) (далі за текстом – ТОВ "Укравтотранс Плюс") здійснює надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами на підставі ліцензії, виданої Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті.
На підставі направлення на рейдову перевірку посадовими особами відповідача було здійснено перевірку ТОВ "Укравтотранс Плюс".
За результатами проведених Слобожанським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки перевірок додержання ТОВ "Укравтотранс Плюс" вимог законодавства про автомобільний транспорт було складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Так, основними порушенням, які були виявлені під час проведення перевірки позивача були: відсутні розклад та схема руху.
До ТОВ "Укравтотранс Плюс" надійшли доповіді записки, в яких водії підприємства доводили до відома керівництва факти порушення інспекторами Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, які полягали не у перевірці наявності документів, визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", посадовими особами Укртрансбезпеки, а обмежувались здійсненням фотографування деяких із у всього переліку наявних у водія документів, без складання на місці перевірки жодних документів та без ознайомлення водіїв про їх результати.
Посадовою особою Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за результатами розгляду вищезазначених актів було складено  спірні постанови про застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів.
Не погоджуючись із постановами про застосування адміністративно-господарських санкцій позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено процедуру проведення рейдових перевірок. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача були наявні  розклад та схема руху, а тому ним не порушено статтю 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Також суд першої інстанції виснував, що відсутність укладеного договору про організацію перевезень пасажирів з Харківською обласною державною адміністрацією не може ставитися в провину позивача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001, відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
На виконання вимог статті 6 Закону № 2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 3 Порядку № 1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно із п. 12 – 14 Порядку №1567, рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку № 1567.
Згідно з пунктом 22 Порядку № 1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Здійснюючи тлумачення наведених вище правових норм, суд першої інстанції зробив висновок, що  у направленні на рейдову перевірку обов`язково повинно бути зазначено: акти законодавства, додержання яких перевіряється, ділянка дороги, маршрут, автовокзал, автостанція, місце посадки і висікти пасажирів, стоянка таксі, стоянка інших транспортних засобів, місце вантаження і розвантаження вантажних автомобілів, під час виїзду з підприємства.
На думку суду першої інстанції, направлення на рейдову перевірку вимогам чинного законодавства не відповідають, оскільки в них не зазначено: ділянка дороги, автовокзал, автостанція, місце посадки та висадки пасажирів, на які направлені представники відповідача для проведення рейдової перевірки, як і не зазначені маршрути, на перевірку яких такі особи направлені на підставі виданого направлення, що, в свою чергу, дозволяє дійти висновку про відсутність законних підстав для проведення перевірок та, відповідно, складання актів проведення перевірок на приміських автобусних маршрутах.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність зазначення в направленні зазначених вище реквізитів. 
Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбаченими Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за  умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Як вже зазначалося раніше, відповідно до п. 14 Порядку  № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 19 цього Порядку передбачено, що рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.
З системного тлумачення наведених вище приписів Порядку № 1567 можна дійти висновку,  що пунктом 14 Порядку № 1567 окреслено територіально межі проведення перевірки та перераховано об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту та одночасно можуть бути об`єктами рейдової перевірки. При цьому вказаним нормативно - правовим  актом встановлено єдину вимогу про те, що обов`язково має бути зазначено в направленні та такою вимогою є строк проведення перевірки. Інших вимог до змісту направлення Порядком № 1567 не визначено.
Отже, не зазначення таких реквізитів як  окремо визначені ділянки дороги, маршрути руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту не може мати наслідком не дотримання проведення процедури перевірки, адже жодною правовою нормою не передбачено обов`язкове зазначення таких реквізитів в направленні на перевірку.
Дослідивши зміст направлень на рейдову перевірку № 012058 від 15.02.2021 та № 012059 від 22.02.2021 (а.с. 33, т. 2) колегія суддів дійшла висновку, що зазначення направлення відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки містять посилання  на щотижневий графік перевірок, чітко ідентифікують посадових осіб, які мають повноваження на проведення рейдових перевірок транспортних засобів,   та зазначення строку проведення рейдової перевірки.
Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідачем дотримано процедурні аспекти проведення рейдових перевірок. 
По суті виявлених порушень колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення оскаржених постанов відповідачем визначено порушення ТОВ "УКРАВТОТРАНС ПЛЮС" ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Вказана норма визначає перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Так, частиною 1 статті 39 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Згідно із частиною другою 39 Закону № 2344-III визначено документи для регулярних пасажирських перевезень:
Документи для регулярних пасажирських перевезень: 
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; 
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; 
для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду. 
Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: 
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; 
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України. 
Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дослідивши зміст оскаржуваних постанов колегія суддів зазначає, що вони не містять опису вчинених позивачем порушень, за які ТОВ "УКРАВТОТРАНС ПЛЮС" притягнуто до відповідальності, а також посилання на докази, що підтверджують факти вчинення підприємством порушень законодавства про автомобільний транспорт, які були досліджені суб`єктом владних повноважень та покладені в основу спірних рішень.  
Варто зазначити, що під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача посилався, як на підставу притягнення позивача до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, на відсутність укладеного з Харківською обласною державною адміністрацією договору на перевезення пасажирів на регулярних маршрутах загального користування. На відсутності такого документу відповідач посилався також в апеляційній скарзі. Натомість, в актах про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт вказано про надання ТОВ "УКРАВТОТРАНС ПЛЮС" послуг з регулярних пасажирських перевезень за приміським маршрутом без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону № 2344-III, а саме: копії затвердженої організатором перевезень розкладу руху та схеми маршруту, передбаченої п. 1.3 Наказу МТЗУ № 278. При цьому жодних посилань на відсутність укладеного договору на перевезення пасажирів на регулярних маршрутах загального користування та порушення позивачем вимог ст. 34 Закону № 2344-III акти перевірки не містять. 
За таких обставин, та враховуючи, що в оскаржуваних постановах не конкретизовано які саме положення ст. 39 Закону № 2344-III порушено позивачем, та відсутність яких саме документів є підставою для притягнення ТОВ "УКРАВТОТРАНС ПЛЮС" до відповідальності,  колегія суддів вважає, що такі рішення суб`єкта владних повноважень не можуть вважатися законними та обґрунтованими.
Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд акцентує увагу, що згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. 
Колегія суддів зазначає, що відповідач під час судового розгляду справи не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів та не навів доводів, що підтверджують наявність з боку позивача порушень, на підставі яких прийнято оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані постанови є протиправними і підлягають скасуванню, а позовні вимоги ТОВ "УКРАВТОТРАНС ПЛЮС" задоволенню, однак з інших підстав, про які зазначено вище.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Пунктом 4 ч.1 ст.317 КАС України встановлено, що підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в його мотивувальній частині.
В іншій частині рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду, з наведених вище підстав, не спростовують, підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 по справі № 520/8984/21 змінити з підстав та мотивів задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс".
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 по справі № 520/8984/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  08.02.2022 року